Opinió
-
Peperines*
Andreu Barnils
13.03.2008
-
Potser que no m’estimessis tant…
Marta Rojals
04.03.2008
-
Eleccions que no fan trempar
Martí Estruch Axmacher
03.03.2008
-
València i Finlàndia
Albert Dasí
29.02.2008
-
La guerra d’una societat incapaç
Agustí Pons
28.02.2008
-
De més verdes no en maduren
Marta Rojals
27.02.2008
-
Euskadi, estat d’excepció constitucional
Xavier Montanyà
25.02.2008
-
Ave, Zapatero
Martí Estruch Axmacher
22.02.2008
-
Egunkaria, cinc anys silenciat
Martí Estruch Axmacher
20.02.2008
-
L'escola, com més tard millor
Carlota Franco
19.02.2008
-
Guillats o ximples?
Martí Estruch Axmacher
13.02.2008
-
Volodia Teitelboim, in memoriam
Xavier Montanyà
12.02.2008
-
Hi ha país, al Sud
Albert Dasí
08.02.2008
Xavier Montanyà
27.12.2012
Catalunya-Nigèria: Freedom for Ogoniland
Futbol és futbol. Ja ho sé. I tanmateix no puc estar-me’n: la il·lusió de pujar a primera divisió no ens hauria de fer oblidar els patiments dels qui encara juguen a la lliga regional. Quan és a punt de disputar-se el partit Catalunya-Nigèria, vull enlairar des d’aquí una pancarta imaginària: ‘Freedom for Ogoniland!’ Llibertat, justícia i solidaritat amb el poble ogoni i tots els pobles del delta del Níger, al sud de Nigèria, sotmesos, explotats, reprimits i devastats per l’acció de l’estat nigerià i les multinacionals petrolieres.
El 2011, Nigèria era el segon subministrador de gas (18,6%) de l’estat espanyol, i el quart de petroli (13,48%).
Nosaltres som llunyans responsables, per activa o passiva, del drama ecològic i de drets humans que viuen allà i en més zones del món riques de petroli i de gas. Els nostres governs donen suport als seus. Les nostres multinacionals compren i ens proveeixen de l’or negre del seu subsòl. Unes reserves que ells no poden controlar, ni treure’n profit. Ben al contrari: per a ells són una maledicció.
A Catalunya, aquests dies, s’organitzen plataformes d’oposició a futures prospeccions d’hidrocarburs emprant la tècnica del ‘fracking’, de greu impacte ambiental i de salut. És bàsic de planificar una estratègia pròpia per al nostre futur energètic, basada en energies renovables. Sí. Però, igualment, calen mesures per evitar el mal que l’ànsia occidental de petroli i de gas causa en uns altres indrets del planeta.
Vull recordar que el delta del Níger és un lloc paradigmàtic. I el poble ogoni, un cas emblemàtic. La zona és un dels ecosistemes del món més greument perjudicats per la indústria extractiva. Té una extensió com dues vegades Catalunya, i uns trenta milions d’habitants. La depredació extractora del govern nigerià i les multinacionals ha menat a danys irreparables. Es calcula que aquests darrers cinquanta anys hi ha hagut vessaments contaminants de petroli equivalents a un Exxon Valdès anual. I la cremada constant de gasos a l’atmosfera porta al desastre ecològic i fa inservibles les terres de conreu i la mar, un drama terrible en un país on tots són pagesos i pescadors.
El poble ogoni, amb protestes pacífiques, va aconseguir que Shell fos expulsada d’aquelles terres. En conseqüència, hi va haver matances i execucions, com la de l’escriptor Ken Saro Wiwa. Un estudi recent de l’ONU establia que avui netejar Ogoniland costaria set-cents milions d’euros i s’hi trigaria trenta anys. Què caldria per netejar la resta de regions del delta, on l’extracció no ha estat mai interrompuda? Però ara Shell fa pressió per tornar a Ogoniland.
A més del desastre ecològic, la violació dels drets humans hi és habitual. El delta és una zona gairebé presa militarment per la marina, la policia, els serveis secrets i les forces de seguretat privades. Hi ha entre 1.500 i 2.000 empreses privades de seguretat, amb uns 100.000 guàrdies. La tensió hi és infernal. Les darreres noticies que en tinc són de l’organització Platform, de l’informe ‘Dirty work. Shell’s security spending in Nigeria and beyond’, de l’estiu passat.
Cada dia és més clar que Shell aboca benzina al foc de la violència. No oblidem que treballa a parts iguals amb el govern nigerià, en el repartiment de beneficis i en la presa de decisions, allà on opera.
Entre el 2007 i el 2009, Shell es va gastar mil milions de dòlars en seguretat a tot el món. El 40%, a Nigèria. El 2008, un any molt violent al delta, va despendre més en aquell país que no a les Amèriques, Europa i Rússia. Els diners de la multinacional radicalitzen el conflicte. Platform afirma que Shell reparteix diners a tothom: a la policia i a les forces armades, a les empreses privades de seguretat i als grups militants i origina enfrontaments entre ells. ‘Divide and rule.’ Una tècnica que prové dels temps colonials. Com la impunitat internacional i el nostre silenci còmplice.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015