Opinió
-
Gemma Pasqual: 'Fuster ens va ensenyar a ser catalans'
Gemma Pasqual
21.06.2012
-
Joan Fuster i Barcelona
Martí Estruch Axmacher
21.06.2012
-
La batalla guanyada a Amstel
Francesc Felipe
21.06.2012
-
Josep Guia: 'Fuster és plenament vigent i el temps li dóna la raó'
Josep Guia
21.06.2012
-
Enric Morera: 'Les idees de Fuster són vàlides per a endreçar un camí de plenitud nacional'
Enric Morera
21.06.2012
-
Joan Francesc Mira: 'L'assagista més important en llengua catalana d'aquests darrers cinquanta anys'
Joan Francesc Mira
21.06.2012
-
Carles Solà: 'A estudiar!'
Carles Solà
20.06.2012
-
Natxo Sorolla: 'La conservació del català a la Franja serà difícil, si no es legisla com cal'
Natxo Sorolla
18.06.2012
-
Dolors Camats: 'Cal un canvi total i radical'
Dolors Camats
15.06.2012
-
Uriel Bertran: 'Hem de sortir d'aquest Titanic que s'enfonsa i poder construir el nostre vaixell de futur'
Uriel Bertran
15.06.2012
-
Biel Barceló: 'Sense sobirania fiscal anam a un empobriment brutal dels nostres territoris'
Biel Barceló
14.06.2012
-
Ramon Tremosa: 'El descrèdit d'Espanya és total, amb un govern incompetent, fatxenda i populista'
Ramon Tremosa
14.06.2012
-
Anna Simó: 'Mas ha d'anar a Europa a explicar el cas català'
Anna Simó
14.06.2012
Gennaro Ferraiuolo
23.01.2014
La visita de Maroni a Barcelona. Informació i propaganda
'Feixista', 'xenòfob', 'racista'. Visita 'incòmoda', 'compromesa', 'inoportuna'. 'Maroni no és benvingut': en català, italià i anglès, per a foragitar qualsevol dubte. Aquestes són les fórmules recurrents de la premsa catalana d'aquests dies, referides a Roberto Maroni i a la trobada amb Artur Mas. El govern ha actuat d'acord amb aquest criteri: llevant tota la importància a la reunió (trobada rigorosament privada, cap conferència de premsa, ni fotos ni filmacions), amb el comunicat difós pel govern al final de la trobada i la bella carta de Mas al diari italià La Repubblica ('Esperit català'), publicada l'endemà de la visita.
Diumenge el diari Ara va publicar una entrevista amb Maroni. I la impressió que se'n desprèn entra en forta contradicció amb l'escenari descrit suara: presenta la imatge d'un personatge polític del tot respectable, amb el qual els catalans podrien trobar-se en plena sintonia. A tot estirar, d'algú perseguit per la premsa italiana (i els jutges), que ofereixen una idea deformada de la Lliga Nord i dels seus homes.
El mateix diari, el mateix dia, també publica un article de Sebastià Alzamora que parla 'de la molt xenòfoba Lliga Nord […], una de les forces europees que han donat un suport més clar a la penosa Plataforma per Catalunya.'
Per tant, doncs, una visió maniquea de Maroni i de la Lliga, que demana algunes reflexions. La primera: Catalunya es mostra, com marca la seva tradició, com una societat democràtica i plural. En la mateixa dimensió comunicativa --de fet, en les pàgines de la mateixa edició d'un diari--, hi apareixen apunts prou diversos d'un mateix polític i del seu moviment; cada lector té a disposició múltiples claus de lectura per a construir críticament les pròpies idees.
Precisament des d'aquesta perspectiva, però, si es vol fer una contribució a la claredat i a la veritat, cal demanar-se quins fets reflecteixen les respostes de Maroni. Perquè si això no es fa, els mitjans de comunicació perillarien de passar de fiscalitzar el poder a ser-ne el megàfon.
L'europeisme declarat de la Lliga, que té 'pactes de ferro' amb Marie Le Pen i amb més aliats dubtosos, és compatible amb una idea democràtica d'Europa, amb la idea que els catalans tenen d'Europa? És racista o no un partit que fa servir, com a instrument d'oposició política, expressions com ara 'negre', 'orangutan', 'jueu', o 'marieta'? No es tracta de fenòmens socials --cosa que seria molt greu per a una democràcia civil-- atribuïbles a algun militant escadusser, sinó a actes duts a terme per persones que exerceixen (o han exercit) càrrecs institucionals de primer ordre: diputats, eurodiputats o ministres.
Llegint l'entrevista, tot això que dic podria semblar un conjunt de prejudicis o propaganda. És cert. La Lliga és víctima de la propaganda: d'aquella mateixa propaganda que utilitza per conquerir terreny apel·lant directament a les entranyes de la gent. En un país normal, per a explicar què és la Lliga, no calen enquestes complicades ni materials gaire secrets. N'hi ha prou de veure els cartells que el partit fabrica per a les campanyes electorals o d'opinió, les pàgines del seu diari oficial (La Padània), els programes dels debats que organitza, les declaracions dels seus responsables…
El capítol dedicat a la immigració també és ventilat a l'entrevista amb termes simplistes. No es tracta de discutir la similitud real o presumpta entre les diverses legislacions europees sobre la qüestió. Les 'innovacions' introduïdes pels governs de Berlusconi amb la Lliga (en els quals Maroni ha participat d'una manera estable com a ministre) han estat contestades diverses vegades per la cort constitucional (també és un complot?) i per les jurisdiccions supranacionals (ve't ací que el complot esdevé europeu).
Però deixant de banda la llei, hi ha una dimensió ètica i moral: quan resulta que les regles no serveixen per a contenir els fluxos migratoris (bé perquè les lleis no són adequades, bé per la magnitud del fenomen), gent d'orígens i cultures diversos han d'acabar mirant-se als ulls. El 'leghista', que invoca una 'Europa cristiana' per a contenir la 'invasió islàmica', menysté, fins i tot davant el sofriment extrem dels altres, els valors bàsics del cristianisme i es llança a fer afirmacions que no mereixen ni tan sols de ser comentades.
Aquests són els fets sobre els quals es basa la imatge que té la major part dels catalans respecte de la Lliga, segons que em sembla haver entès. Si aquests fets fossin falsos i n'hi hagués de diferents, capaços de fonamentar les afirmacions que Maroni ha fet a la premsa, fóra important de saber-ho. Per a Itàlia, per a Catalunya, i per a Europa.
Gennaro Ferraiuolo, professor de dret constitucional de la Universitat de Nàpols Federico II.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015