Opinió
-
La cultura catalana que no va a Frankfurt
Juli Peretó
02.07.2007
-
Clic!
Andreu Barnils
29.06.2007
-
No hi eren ni en Tornassol ni la Castafiore. En temps d’Hergé, quina raresa
Marta Leblanc
26.06.2007
-
En Pinxo va dir a en Panxo...
Marta Rojals
22.06.2007
-
My generation
Mercè Ibarz
20.06.2007
-
L'embolico o se l'emporta posada?
Martí Estruch Axmacher
18.06.2007
-
Milers de petons
Andreu Barnils
15.06.2007
-
A CiU, ni les engrunes
Martí Estruch Axmacher
13.06.2007
-
Orxata de Vic
Roger Cassany
12.06.2007
-
Mil i una coses més
Enric Casasses
08.06.2007
-
Honor a Joan Català
Xavier Montanyà
04.06.2007
-
Article de campanya més vell que l’anar a peu
Marta Leblanc
24.05.2007
-
El dret de cuixa
Joan Mir
23.05.2007
Marta Rojals
30.09.2013
La generació dels sense-por
Una servidora ja fa temps que s’hi fixa. Tot transitant pels carrers, para l’orella, obre els ulls, mira de biaix el jovent. Els escruta les samarretes, les motxilles, els accessoris. Escolta què parlen, quins idiomes fan servir. Servidora podria treballar per al CNI, amb aquest zel policíac. I els podria confirmar que cada vegada són més, que surten pertot arreu. Són els ‘adoctrinats’ d’última fornada, els més perillosos. Van des d’aquells que amb la consulta votaran per primer cop fins a aquells qui ho faran per segona vegada. I votaran que sí.
Són tan descarats que ni se n’amaguen. Porten l’estelada en penjolls, polseres, braçalets, xapes; es passegen amb VamCats. I espera’t: no són castellers, ni grallers, ni militen en un esbart dansaire. I, pel que interessa a les forces i cossos de seguretat del ‘estado’, n’hi ha molts que ni tan sols els podries estirar els cabells fins a una hipotètica ‘furgona’ de la policia. Si no fos pels símbols que exhibeixen sense pudor, ja no els pots distingir dels altres, dels normals. La taca s’ha escampat, els límits s’han difós. Hi ha veus que ho atribueixen a una moda, i que els jóvens sempre han seguit les modes. No ho discutirem: allò que caracteritza una moda és que passa, i justament la moda ‘indepe’ és una moda que ha nascut per a passar.
Aquests adoctrinats, com sap tot Espanya, han crescut cantant 'Els Segadors' a classe cada matí i examinant-se de la Història de Nàrnia que s’havia inventat el Pujol pocs anys abans que nasquessin. A casa, sota el règim de famílies totalitàries, s’han hagut d’entretenir jugant a videojocs només en català, navegant per un internet exclusiu català, veient tots els films en català, mirant dibuixos japonesos al K3, carregats de violència antiespanyola i simbologia nacionalista. Amb aquest aïllament total del món globalitzat, lliure de fronteres, sorprèn que la moda ‘indepe’ que segueixen no sigui feta de pell de mamut.
L’altre perill que tenen és com accedeixen a la informació. Aquests jóvens no llegeixen el diari del ‘conde’. Vull dir que no els arriben les pors fosques dels seus ascendents. Ni tan sols llegeixen notícies de paper, ja siguin blanques o negres. L’actualitat els arriba per Twitter, Facebook i tot de canals que els poders analògics no s’arriben a imaginar. Se’ls refum si Europa això, els mercats allò o l’euro allò altre. Veuen allò que viuen, i a la inversa. Aquesta generació, que en quatre anys pot renovar-se tres cops el mòbil i actualitzar cent vegades el programari de l’ordinador, no creu en veritats immutables. Bàsicament perquè no n'ha conegudes mai.
Doncs aquests nanos que no han sabut què era la por ni les veritats immutables són la prova definitiva que el dit ‘procés’ no té retorn possible. A l’estat espanyol els hem d’agrair l’esforç, però que no s’hi matin, de debò: els nostres jóvens són immunes a les amenaces apocalíptiques i les asseveracions sobre impossibles. A casa nostra, les generacions de l’‘aiaiai’ i del ‘vols dir que no ens la fotrem’ ja comencen a ser el passat, i el passat, com la moda, passa. Els nostres jóvens són receptius al canvi, i encara més: el canvi els atreu, els motiva. Aviat votaran, i a partir d’aquí no pararan de fer-ho, perquè són el futur. I el futur, que se sàpiga, sempre va endavant.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015