Opinió
-
La cultura catalana que no va a Frankfurt
Juli Peretó
02.07.2007
-
Clic!
Andreu Barnils
29.06.2007
-
No hi eren ni en Tornassol ni la Castafiore. En temps d’Hergé, quina raresa
Marta Leblanc
26.06.2007
-
En Pinxo va dir a en Panxo...
Marta Rojals
22.06.2007
-
My generation
Mercè Ibarz
20.06.2007
-
L'embolico o se l'emporta posada?
Martí Estruch Axmacher
18.06.2007
-
Milers de petons
Andreu Barnils
15.06.2007
-
A CiU, ni les engrunes
Martí Estruch Axmacher
13.06.2007
-
Orxata de Vic
Roger Cassany
12.06.2007
-
Mil i una coses més
Enric Casasses
08.06.2007
-
Honor a Joan Català
Xavier Montanyà
04.06.2007
-
Article de campanya més vell que l’anar a peu
Marta Leblanc
24.05.2007
-
El dret de cuixa
Joan Mir
23.05.2007
Andreu Barnils
16.12.2012
Traïdors
Una cosa que ha passat, al bell mig de la batalla, és que alguns soldats de l'exèrcit enemic van fer la insinuació de passar-se al nostre bàndol. Concretament, parlo del senyor Duran i Lleida i del diari La Vanguardia.
Tots dos van fer un acte de traïció a Espanya que tothom va poder veure. Sí, per molt que ho neguin ara, van fer tots dos propaganda separatista. Els agradi o no, les portades de La Vanguardia i el programa de CiU no han estat res més que això. Només cal llegir. I per molt que ara sembli que vulguin desdir-se'n, o si més no dissimular, em fa l’efecte que tots dos arriben tard. Jo diria que Espanya ha fet creu i ratlla a en Duran i Lleida i, en el fons, a La Vanguardia també. És possible que m'equivoqui, però em sembla que hi ha un abans i un després de les eleccions catalanes. Mai més res no tornarà a ser igual. El no hi ha marxa enrere també els afecta.
Aquí el drama de Duran no és que el país s'hagi fet independentista i ell no. El drama de Duran és que ell s'ha fet independentista. Ni que sigui durant uns quants dies, i en campanya electoral, Duran va fer uns moviments que a Madrid no li perdonen. Per exemple, fer campanya amb el programa electoral de CiU, que reclamava un estat propi. L'home ha travessat ratlles vermelles que els espanyols no toleren. A més a més, en el típic error de l'home que vol ser més papista que el papa, se'n va anar de la llengua. Va voler demostrar ser més separatista que ningú. Coses dels conversos. Perquè va ser ell, i ningú més que ell, qui va dir que 'l'estat espanyol és una claveguera'. Ni en Joan Tardà no ho hauria dit millor. Ara des del PP de Madrid volen retirar-li el passaport diplomàtic espanyol, en diuen pestes i no se'n fien. El volen fora. A ell, que no faria res més que ajudar-los!
A La Vanguardia li ha passat una cosa semblant. Des de l'endemà mateix de la Diada es va convertir, diguem-ho amb totes les lletres, en un diari separatista. Van fer-ho a mig combat, en plena confusió, i ho van allargar tota la campanya. Hi ha portades per al record, com el 'Catalunya diu prou'. Un cop vistos els resultats, però, sembla que es vulguin fer enrere. Tornen a publicar cartes d'amics del rei d'Espanya, com la del senyor Cusí, fan editorials escèptics amb el pacte CiU-ERC i reclamen amb insistència l'entrada del PSC. Però el mal ja és fet i a Madrid ja no se'n fien. A l'hora de la veritat, pensen amb raó, La Vanguardia és catalana. I punt. Sí, hi ha un abans i un després en les relacions de La Vanguardia amb Madrid des de les darreres eleccions catalanes.
Aquest és el drama de tots dos: que a Madrid els vegin com uns traïdors. Que Duran i Lleida i La Vanguardia siguin vistos com a traïdors des de Catalunya no és res de nou. Fa anys que els passa i, tot sigui dit, ja s'hi trobaven còmodes. Si més no, s'hi havien acostumat. La novetat és que ara és Madrid que els veu com uns traïdors. I això sí que és nou. I aquest és el seu drama. Un drama de molt mal resoldre.
El drama de Duran és que no pot frenar-nos, i Madrid es desespera. Aquests dies fa el darrer intent, torpedinant el pacte CiU-ERC. El pacte, crec, arribarà, per mínim que sigui, i a Madrid tornaran a desesperar-se . Veuran com Duran ja no és útil. No frena res. Per una altra banda, ja fa molts anys que Duran no aconsegueix de canviar el pressupost espanyol en favor dels catalans, i Barcelona es desespera. Fa molts anys que molts catalans no veuen útil la feina de Duran. Sí, el drama de Duran podria ser molt més greu que un simple cas de traïció. Podria ser una cosa molt més profunda: podria resultar ser un inútil. Un ineficaç. Curiosissím, el seu cas. En plena guerra aquí tenim un soldat que cap dels dos exèrcits no ha de menester. Ell, que es presenta com l'home útil, l'abandonen tots dos bàndols per inútil.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015