Opinió
-
La cultura catalana que no va a Frankfurt
Juli Peretó
02.07.2007
-
Clic!
Andreu Barnils
29.06.2007
-
No hi eren ni en Tornassol ni la Castafiore. En temps d’Hergé, quina raresa
Marta Leblanc
26.06.2007
-
En Pinxo va dir a en Panxo...
Marta Rojals
22.06.2007
-
My generation
Mercè Ibarz
20.06.2007
-
L'embolico o se l'emporta posada?
Martí Estruch Axmacher
18.06.2007
-
Milers de petons
Andreu Barnils
15.06.2007
-
A CiU, ni les engrunes
Martí Estruch Axmacher
13.06.2007
-
Orxata de Vic
Roger Cassany
12.06.2007
-
Mil i una coses més
Enric Casasses
08.06.2007
-
Honor a Joan Català
Xavier Montanyà
04.06.2007
-
Article de campanya més vell que l’anar a peu
Marta Leblanc
24.05.2007
-
El dret de cuixa
Joan Mir
23.05.2007
Juli Peretó
30.03.2010
Flux i reflux del talent
El Massachusetts General Hospital de la Universitat de Harvard ha fitxat Josep Baselga, director del servei d’oncologia de la Vall d’Hebron. És un fet important: aquesta operació dóna la mesura de l’excel·lència investigadora i de la capacitat de direcció del doctor Baselga. Perquè els de Harvard han vist en ell la persona adient per a activar una gran operació de recerca clínica i de medicina translacional en un dels hospitals més importants del món.
Fa tot just unes poques dècades, quan els nostres científics emigraven als països més avançats, ho feien per pura necessitat: ací no hi havia les condicions materials i intel·lectuals per a desenvolupar una carrera competitiva. Les circumstàncies han canviat força. Ara és possible, en alguns centres de recerca i en algunes universitats, de mantenir grups d’investigació de qualitat contrastable, situats a la frontera del coneixement. Tanmateix, les dificultats per a assolir aquestes cotes poden ser colossals. Impera l’asfíxia burocràtica i la rigidesa, i la immobilitat de l’organigrama impedeix, molt sovint, la captació i el flux de talents. L’endogàmia i el nepotisme són encara, en moltes universitats, una patologia endèmica i perniciosa.
L’economista Andreu Mas-Colell disposà una nova política científica, basada no solament en la captació del talent sinó en l’esforç continuat per a crear unes condicions atractives i favorables per a mantenir-lo. Perquè el talent atrau més talent. I això ja ha donat els seus fruits tangibles aquests darrers anys en àrees de recerca molt originals i competitives. Gràcies al fet que els successius governs han sostingut en bona mesura aquesta visió estratègica, podem dir que a Catalunya hi ha una política científica raonable plasmada ara en el Pacte Nacional per la Recerca i la Innovació. Un compromís d’estabilitat i de coherència, per damunt de les vel·leïtats partidistes, és essencial al futur del país.
Però ara ve Harvard i s’emporta el doctor Baselga. Si fóra el cas que aquest gran oncòleg es desvinculàs totalment de la recerca de la Vall d’Hebron, seria tràgic. Segons que sembla, l’operació inclou la coordinació de les investigacions ací i allà, d'una manera cooperativa. Si això vol dir que hi haurà també un reflux de talent, amb investigadors i metges d’ací cap allà i d’allà cap ací, serà un gran èxit. Ara, inquieta que Baselga opine que, a diferència de la de la Generalitat, la política científica del govern central és erràtica i que la universitat, com a institució científica, falla (declaracions a La Vanguardia del 12 de març proppassat).
Malgrat els avenços assolits a Catalunya en matèria de política científica, la fragilitat del sistema i els lligams amb unes rigideses estatals i administratives obsoletes aconsellen de mantenir-se sempre alerta. Per cert, l’esborrany de la nova llei de la ciència proposat fa poc pel govern Zapatero no resoldrà, ni poc ni molt, cap dels problemes principals que té molt ben diagnosticats la comunitat científica. Per a dir-ho a la manera de l’editorialista de Nature: d’una edat de plata en ciència podem tornar a una edat de bronze.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015