Opinió
-
De carn i ossos
Marta Rojals
22.11.2007
-
En defensa dels bons sentiments (malgrat les contradiccions)
Carlota Franco
20.11.2007
-
Diari de bord
Marta Leblanc
15.11.2007
-
Montilla, futur independentista
Martí Estruch Axmacher
13.11.2007
-
Jo també vaig ser bona persona, un dia
Xavier Montanyà
09.11.2007
-
Desconfieu dels bons sentiments
Xavier Montanyà
08.11.2007
-
Caponem catalans!
Dolors Miquel
07.11.2007
-
La Klein
Roger Cassany
05.11.2007
-
Per molts anys
Marta Rojals
02.11.2007
-
El 'Bellaco'
Andreu Barnils
31.10.2007
-
Andreu Mas-Colell
Martí Estruch Axmacher
25.10.2007
-
Watson
Juli Peretó
23.10.2007
-
La gàbia de Faraday
Roger Cassany
18.10.2007
Marta Rojals
13.05.2014
Fes-te emprenedor, dropo!
Què, encara no tens feina? I ara? I ara? Encara no? Però que no l'has sentit, l'expert de la ràdio? Que no has llegit la contra del diari? Que no has vist l'entrevista del típic individu loquaç i entusiasta que abans de la crisi era comptable o sexador de pollastres i que ara és 'coach' gastronòmic o astronòmic i que se sent tan realitzat i tal? Si a tot arreu t'ho expliquen, xa-val: espavila't, fes-te emprenedor, munta la teva empresa, belluga't, reinventa't, autoocupa't, sigues proactiu!
Apa, doncs: un altre missatge publicitari que ens hem d'empassar. Deu ser que les coses han canviat molt des que la gent estudiava 'empresarials', perquè tradicionalment el fet d'engegar un negoci requeria una certa formació, un pla d'empresa, un capital de sortida, una cosa que es deia crèdit i que ja no existeix i també, per què no dir-ho, ser d'una mena de manera que no fa per a tothom.
Avui, demanar a la gent que esdevingui emprenedora així, a l'engròs --sense crèdit, sense ajudes, passant per un viacrucis burocràtic de nivell ugandès--, i pretendre que se'n surti amb garanties és com voler solucionar el problema de l'habitatge incitant el personal a construir-se casa seva. És com dir-los: ei, no esperis que et toqui l'HPO o que puguis pagar-te un pis del Fotocasa: compra't un solar, demana permisos i totxos amunt! La casa potser no s'ensorrarà, però no t'aguantarà gaires aiguats.
El cas és que la propaganda de l'emprenedoria ha arrelat d'una manera que a molts ja ens fa l'efecte que si no ens muntem una feina ara mateix és perquè tenim la sang d'orxata i que en el fons ens és més còmode de lamentar-nos que el sistema ens ha abandonat. I que si fóssim prou espavilats ja se'ns hauria acudit una idea brillant, genial i innovadora, o hauríem recuperat el nostre somni d'infants i ens hi hauríem llançat de cap. Que l'aventura del risc passaria a enriquir les experiències dels nostres fills i ens ompliria el temps ociós que ara ens sobra. Tot això si no fóssim uns dropos, uns vividors i uns cagats.
Però passa que no és això, senyores. No tothom té aptituds per a muntar un negoci. I encara més: no tothom vol tenir aptituds per a muntar-ne cap, perquè les seves aspiracions i els seus talents són uns altres. Per a entendre'ns: jo no vull viure en una societat on els poetes, els filòlegs o els coreògrafs s'hagin de trobar abocats a obrir una botiga de 'cupcakes' o a vendre bosses de ganxet per a mirar de subsistir. Jo no vull contribuir a l'estatística que diu que en aquest país el 85% de les noves empreses han de plegar durant els primers cinc anys de vida, justament perquè emprendre per necessitat i sense vocació no ens fa bons emprenedors, sinó pobres infeliços.
I ja tornem al començament: com que les reformes laborals no s'han fet per a crear ocupació --o què ens pensàvem?-- el missatge que toca potenciar ara és que te l'has d'inventar tu, la feina, tros de gandul, que ja ets prou grandet perquè l'estat t'hagi de treure les castanyes del foc. Els nostres administradors suprems deuen fantasiar que si tots els contribuents ens inventem el lloc de feina, s'haurà acabat aquesta murga de la desocupació bananera que dóna tan mala imatge a Europa i al món. En fi, que ens demanen que nosaltres fem gratis allò que no saben fer ells ni cobrant: posar imaginació, talent i valentia per aixecar un mercat laboral enfonsat.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015