Opinió
-
Cervells envasats al buit
Marta Rojals
07.02.2008
-
Ball de màscares
Carlota Franco
05.02.2008
-
Bon dia
Marta Leblanc
30.01.2008
-
De branca en branca
Martí Estruch Axmacher
29.01.2008
-
Els dos museus inventats
Agustí Pons
25.01.2008
-
Del cap a l'estómac
Marta Leblanc
23.01.2008
-
Política de tocador
Marta Rojals
22.01.2008
-
Guinea, matèria reservada?
Xavier Montanyà
21.01.2008
-
Ibarretxe hi va
Martí Estruch Axmacher
18.01.2008
-
Arquitectures contra falles (Sagunt a escena)
Albert Dasí
16.01.2008
-
Silenci, es tortura
Martí Estruch Axmacher
15.01.2008
-
Àtom desintegrat
Juli Peretó
10.01.2008
-
Això, m’ho porta la dona
Marta Rojals
09.01.2008
Xavier Montanyà
10.03.2004
La llàgrima 'progre'
Poques vegades he vist a la pantalla o a l’escenari provocacions tan intel·ligents, o crítiques tan afilades, sobre temes acostats al públic, que arribin a fer-lo caure al parany sense adonar-se'n, o que el facin dubtar de la reacció més adequada per a no semblar idiota.
La cinta 'Les invasions bàrbares', dirigida pel canadenc Denys Arcand, guanyadora de l’Oscar d’enguany al millor film en llengua no anglesa, és una fantàstica crítica sense concessions dels pseudointel·lectuals 'progres' dels anys seixanta que, una volta fracassades totes les utopies casolanes per les quals 'lluitaven' (amor lliure, compromís polític i social, un nou concepte de família, etc.), pretenen mantenir les formes d'una manera patètica, carregats de contradiccions, més o menys dissimulades. Volent o no, acaben essent víctimes dels conceptes i actituds que havien defensat aferrissadament quan eren joves.
Un professor universitari políticament compromès és a punt de morir i ha d’acceptar l’ajuda del seu fill yuppie, provist d’un bon talonari, perquè li faci més agradables els últims dies. El noi, repartint bitllets a tort i a dret, aconsegueix de reunir al voltant del pare els seus amics, li munta una suite a l’hospital, i per alleugerir-li el dolor li compra heroïna (la morfina deu ser més vulgar) amb la col·laboració de la filla ionqui d’una de les seves amigues-amants. L'obra és crítica del principi a la fi, però, sorprenentment, quan comença l’agonia del protagonista i s’acosta el moment de la mort, el públic abandona el riure còmplice, cau en el parany sentimental i acaba plorant a llàgrima viva. Per ben morir el professor es reuneix en una casa de camp amb tots els amics, s’embolica amb una manteta perquè té fred i deixa que la noia ionqui el vagi matant lentament, de sobredosi. La cerimònia laica que munta per dir adéu als amics i al món és el súmmum de l’esperpent i del sarcasme, però el públic ho viu com una veritable tragèdia, cosa que delata la seva connivència amb les actituds críticades, que uns pocs minuts abans celebrava amb rialles o amb aquell mig somriure d'haver tornat de tot.
La situació em va recordar l’obra 'Olympic Man Movement' dels Joglars, estrenada l’any 1982, al Teatre Romea de Barcelona. A l’escenari, s'hi interpretava una mena de míting postmodern per a seduir i guanyar adeptes per a un nou moviment de signe feixista. D'una manera intel·ligent es manipulaven conceptes, idees i actituds, però en dos moments concrets, els somriures 'progres' i autosuficients es van glaçar als llavis del públic: quan un dels actors va dir 'els vostres fills, que avui toquen la flauta travessera, són els nostres futurs militants', i quan els actors provistos de brotxa i pintura, patinant, van dibuixar un immens quadre imitat d'en Joan Miró. I és que hi ha coses i coses, poca broma.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015