Opinió
-
El meu mur de Berlín
Martí Estruch Axmacher
09.11.2009
-
Una nit a Xàtiva
Xavi Sarrià
06.11.2009
-
Tots els polítics són iguals?
Xavier Montanyà
05.11.2009
-
El cicle del bucle
David Fernàndez
30.10.2009
-
I tanmateix es mou
Albert Dasí
29.10.2009
-
Il·lustre senyor, jo confesso
Xavier Montanyà
26.10.2009
-
La lliçó del congrés
Josep Albinyana
23.10.2009
-
Si jo fos Millet...
Joan Roma
22.10.2009
-
La cara i la creu
Xavi Sarrià
21.10.2009
-
La síndrome de Gimferrer
Xavier Montanyà
20.10.2009
-
Ens mobilitzem prou?
Marta Rojals
15.10.2009
-
En moviment
Diego Gómez
09.10.2009
-
Obiang, el rei negre
Xavier Montanyà
08.10.2009
Andreu Barnils
12.10.2014
Morir en mans d'una dona
'La gent està entusiasmada amb el que es diu a les reunions del poble; per exemple, la por de l'Estat Islàmic a les dones guerrilleres. L'Estat Islàmic representa l'estat, el terror, la massacre i, és clar, també el patriarcat. A causa de la creença dels membres de l'Estat Islàmic que no podran arribar a ser màrtir si són assassinats per una dona, tots tenen por de trobar-se amb forces del YPJ [forces kurdes formades per dones]. Quan se les troben, veuen com les dones contra qui lluiten s'acarnissen del tot amb ells'.
Jo sóc dels que vaig llegir, al·lucinat, aquesta entrada dijous passat en aquest bloc anarquista. Escrit des del Kurdistant era un comunicat extraordinàriament optimista sobre la guerra dels Kurds de Kobanê contra els ocupants de l'Estat Islàmic. No sé, perquè no en tinc prou informació, si el títol del comunicat, (La Revolució Guanyarà a Kobanê) és prou precís. Ahir dissabte llegia informacions que els kurds semblava que tenien les de perdre. Veurem. Sigui com sigui el detall de militants de l'Estat Islàmic atemorits de morir en mans de dones perquè això els priva d'arribar al cel em va frapar.
L'odi a les dones. La por a les dones.
He trobat més fonts que diuen el mateix. En aquesta notícia de l'International Business Times, per exemple, s'explica el mateix. També ho llegeixo a la cadena russa RT: els membres de l'Estat Islàmic tenen por de morir en mans de dones perquè això els priva d'anar al cel. Un polític nord-americà, Ed Royce, va fer aquestes declaracions a la premsa del seu país: 'Aquests soldats de l'Estat Islàmic aparentment creuen que si moren en combat van al paradís, sempre i quan morin en mans d'un home'. Per últim, en aquesta notícia de la cadena de televisió BBC s'informa que un terç de l'exèrcit kurd està format per dones i una d'elles diu això davant de càmera: 'Quan veuen una dona amb una arma tenen molta por i comencen a tremolar. Creuen que les dones són no res, però qualsevol de nosaltres val cent vegades més que no pas ells'. L'exèrcit kurd és divers i variat, però si algun batalló m'agradaria conèixer és el de les dones laiques que lluiten cos a cos contra homes, fanàtics i religiosos.
Per confirmar la informació vaig anar ràpidament a llegir el bloc d'Alan Kanjo, el 'Calafellenc nascut a Barcelona i de pare kurd' que fa setmanes que escriu un magnífic bloc aquí a VilaWeb sobre els kurds de Kobanê. En una magnífica prosa en primera persona escrit des del Kurdistan, i des de la frontera del Kurdistan amb Turquia, m'ha explicat com ningú el conflicte vist per un d'ells de la manera com m'agrada molt llegir les coses: des del dia a dia. Però des del 3 d'Octubre que el jove Alan ja no escriu res. I se l 'enyora.
Recordo el dia que de petit ma mare em va explicar el següent: 'En temps de Franco si jo volia anar a l'estranger, ton pare havia de signar un paper donant-me permís. Les dones necessitàvem permís. Al revés, en canvi, no calia. Ton pare, ja el coneixes, me'l signava sense cap problema. Només faltaria'. Avui, 12 d'Octubre, centenars de franquistes, entre d'altres, celebren el dia de la raça, ara en diuen de la Hispanitat, a Plaça Catalunya. Ho fan per la unitat d'Espanya. Jo no he patit el franquisme directament. M'han explicat, sí, la imposició de la llengua castellana i les cunetes plenes de republicans. M'han explicat, també, l'odi als catalans. Però de fet aquest també l'he vist jo. I, com en el cas de Kobanê, el que costa més de veure no és pas l'odi sinó la por, la por als catalans. Un dia, a la BBC, potser algú sortirà i dirà això davant de càmera: 'Quan veuen un català amb una urna tenen molta por i comencen a tremolar'.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015