Opinió
-
Cal fer sortir els maltractaments de l'àmbit privat
Vicent Partal
08.10.2004
-
El problema és més amunt
Vicent Partal
07.10.2004
-
Manuel Fraga a Sud-àfrica
Vicent Partal
06.10.2004
-
Alguna cosa més que un referèndum
Vicent Partal
05.10.2004
-
Prohibit prohibir?
Vicent Partal
04.10.2004
-
Alerta amb un estatut 'fosc'
Vicent Partal
21.09.2004
-
La dreta valenciana torna on ha estat sempre
Vicent Partal
20.09.2004
-
Detencions al Raval
Vicent Partal
17.09.2004
-
Coses que haurien de canviar des d'ara
Vicent Partal
16.09.2004
-
Tombeu Zapatero
Vicent Partal
15.09.2004
-
El llibre de Bay i Dunnigan
Vicent Partal
14.09.2004
-
Rafael Subirachs
Vicent Partal
13.09.2004
-
Nosaltres sí que som discriminats!
Vicent Partal
10.09.2004
Vicent Partal
21.04.2006
I el país s'ho va mirant
Maragall ha jugat bé les cartes. S’ha envoltat de fidels, ha lligat dos anys de govern i ha obligat Esquerra a cedir, amb què ha fet un impacte psicològic que persistirà i que és possible que òbriga una nova època política al tripartit i al país. És veritat que acceptar que Xavier Vendrell dirigesca Governació és un cop que el president s'ha de beure. Però més fort és el que s'ha de beure Esquerra: torna a dependre de Maragall, torna a reconèixer la seva primacia política, just quan semblava més capaç que mai de presidir un nou projecte sobiranista.
El pacte Zapatero-Mas era un intent d’apartar-la de la centralitat política que ERC havia anat assajant a Barcelona i a Madrid. Tots dos van ser molt hàbils i van calcular bé les conseqüències de la dinamita que posaven sota el seient d’Esquerra. Pactaven un estatut infumable escenificant un idil·li i obligaven Esquerra a recuperar el llenguatge més bel·licós, i a posar Maragall en un tràngol difícil. Esquerra va semblar que reaccionava no sols agafant l’envit, sinó convertint-lo en una gran oportunitat. Tornava a tenir les mans lliures sense el lligam de responsabilitat que sempre significa ser el centre del govern. Després del pacte amb Mas Esquerra podia capitalitzar el repudi epidèrmic que grans sectors de la societat catalana senten per aquest estatut. És així que va saber convertir la manifestació del 18-F en un cop de força reeixit i va plantar cara a Maragall en dues ocasions, amb gran contundència. Però aquella contundència ara resulta inexplicable. Per quin motiu calia defensar tant aleshores Carretero, la veu directa que molta gent reclamava contra l’estafa perpetrada per Zapatero? Per quin motiu Esquerra tancava files com un sol home per defensar el conseller que havia responsabilitzat el president espanyol del desastre de l'estatut i l'havia definit com un espanyol demagog? Per quin motiu el va defensar tant aleshores, si un mes després l'havia de deixar caure? La raó solament pot trobar-se a l’interior d’un partit fraccionat que ahir va estimar-se més de ser al govern dos anys o sis més i potser tornar a la calma anterior al pacte Mas-Zapatero.
El país, mentrestant, s’ho va mirant. Amb una particular tristesa de molts dels qui ens vam llançar al carrer cansats del present, anhelant un futur més ambiciós i sobtats per l’oportunitat que el nou panorama polític i les casualitats semblaven obrir per a aquest país que, segons la ironia de Zapatero, afirma que és una nació, però únicament com un recurs retòric, diguem-ne literari.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015