Opinió
-
No es pot ser solidari a tot preu
Vicent Partal
09.09.2004
-
'Todos juntos en unión'
Vicent Partal
08.09.2004
-
Dibuixant majories
Vicent Partal
07.09.2004
-
Antoni Miró, seixanta anys
Vicent Partal
06.09.2004
-
Morir. A Rússia.
Vicent Partal
04.09.2004
-
Ensenyar la poteta
Vicent Partal
03.09.2004
-
Aquest curs també
Vicent Partal
02.09.2004
-
Ahir, per exemple
Vicent Partal
01.09.2004
-
Maragall posa la directa
Vicent Partal
22.07.2004
-
Amb tot el meu respecte, per Antonio Gades
Vicent Partal
21.07.2004
-
El Front del Sí
Vicent Partal
20.07.2004
-
La responsabilitat de les empreses periodístiques
Vicent Partal
19.07.2004
-
L'euro, la salut i els aprenents de Tony Blair
Vicent Partal
16.07.2004
Vicent Partal
21.04.2006
I el país s'ho va mirant
Maragall ha jugat bé les cartes. S’ha envoltat de fidels, ha lligat dos anys de govern i ha obligat Esquerra a cedir, amb què ha fet un impacte psicològic que persistirà i que és possible que òbriga una nova època política al tripartit i al país. És veritat que acceptar que Xavier Vendrell dirigesca Governació és un cop que el president s'ha de beure. Però més fort és el que s'ha de beure Esquerra: torna a dependre de Maragall, torna a reconèixer la seva primacia política, just quan semblava més capaç que mai de presidir un nou projecte sobiranista.
El pacte Zapatero-Mas era un intent d’apartar-la de la centralitat política que ERC havia anat assajant a Barcelona i a Madrid. Tots dos van ser molt hàbils i van calcular bé les conseqüències de la dinamita que posaven sota el seient d’Esquerra. Pactaven un estatut infumable escenificant un idil·li i obligaven Esquerra a recuperar el llenguatge més bel·licós, i a posar Maragall en un tràngol difícil. Esquerra va semblar que reaccionava no sols agafant l’envit, sinó convertint-lo en una gran oportunitat. Tornava a tenir les mans lliures sense el lligam de responsabilitat que sempre significa ser el centre del govern. Després del pacte amb Mas Esquerra podia capitalitzar el repudi epidèrmic que grans sectors de la societat catalana senten per aquest estatut. És així que va saber convertir la manifestació del 18-F en un cop de força reeixit i va plantar cara a Maragall en dues ocasions, amb gran contundència. Però aquella contundència ara resulta inexplicable. Per quin motiu calia defensar tant aleshores Carretero, la veu directa que molta gent reclamava contra l’estafa perpetrada per Zapatero? Per quin motiu Esquerra tancava files com un sol home per defensar el conseller que havia responsabilitzat el president espanyol del desastre de l'estatut i l'havia definit com un espanyol demagog? Per quin motiu el va defensar tant aleshores, si un mes després l'havia de deixar caure? La raó solament pot trobar-se a l’interior d’un partit fraccionat que ahir va estimar-se més de ser al govern dos anys o sis més i potser tornar a la calma anterior al pacte Mas-Zapatero.
El país, mentrestant, s’ho va mirant. Amb una particular tristesa de molts dels qui ens vam llançar al carrer cansats del present, anhelant un futur més ambiciós i sobtats per l’oportunitat que el nou panorama polític i les casualitats semblaven obrir per a aquest país que, segons la ironia de Zapatero, afirma que és una nació, però únicament com un recurs retòric, diguem-ne literari.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015