Opinió
-
Miquel Sellarès: 'Ara toca crear l'estat'
Miquel Sellarès
07.11.2011
-
Jordi Alzina: 'La credibilitat de Papandreu és baixíssima'
Jordi Alsina
03.11.2011
-
Maria Folch: 'La política del govern italià ha estat suïcida'
Maria Folch
03.11.2011
-
Meritxell Ramírez: 'Un divorci contamina més que un nou naixement'
Meritxell Ramírez
31.10.2011
-
Pere Meroño: 'Juan Mari Bandrés Molet. The Quiet Man'
Pere Meroño
29.10.2011
-
Josep Bargalló: 'Macià, Companys... Més de dues, si us plau'
Josep Bargalló
27.10.2011
-
Carles Choví (Units per València): 'El problema està en gent a la que no deixen votar una opció que li siga propera'
Carles Choví
26.10.2011
-
Toni Ramon (Escons en Blanc): 'Aquesta és la seva opció de democràcia: treure's de sobre els partits minoritaris'
Toni Ramon
26.10.2011
-
Esther Vivas (Anticapitalistes): ' Des de les institucions es fa tot el contrari del que demana el carrer'
Esther Vivas
26.10.2011
-
Xavi Sarrià: 'El Llevant és un club humil que mai no ha renunciat a res'
Xavi Sarrià
26.10.2011
-
Miquel Strubell: 'Seríem per sobre dels criteris que va exigir la UE a Montenegro'
Miquel Strubell
25.10.2011
-
Juli Peretó: 'El CIPF, tocat de mort'
Juli Peretó
25.10.2011
-
Xavier Solano: 'Comença la campanya per la independència d’Escòcia'
Xavier Solano
24.10.2011
Francesc Canosa
19.11.2012
Francesc Canosa: Entre una bufetada i una carícia
Aquesta és una història d’una bufetada i d’una carícia. El 2003 no sé si caminava mig somnàmbul o mig espantat. Llegia 'Incerta glòria'. Que ningú no esperi adjectius, exclamacions, interjeccions: no vaig dir res. Senzillament, em vaig convertir. Però no em vaig convertir en un altre ésser, o en un objecte. No. Em vaig convertir al que ja era, però m’havien dit que no era o ningú no m’havia dit que era, o m’havien negat que era. Amb Joan Sales vaig aprendre que era català.
Els nens que vam néixer a mitjan anys setanta vivíem amb el cap dins una bossa de plàstic calidoscòpica. A casa eres un; a fora un altre. Les coses no quadraven. I no existíem enlloc. El meu món no existia. I l’home de la 'Incerta glòria' va i ens diu que sí. Que sí que existim. Vols dir? Vejam. Criatura de l’escola realista vaig baixar al terrari de la vida i vaig descobrir que la història de la meva família és aquesta. Que la mal dita guerra civil no era la que deien, la que encara diuen; que, la dictadura, la van combatre des del primer dia persones que no han sortit mai a cap llibre i se n’han endut les falses glòries uns altres; que la transició va ser una 'pansició'.... Que hem estat substituïts. Que la veritat és que érem un país, tot un país, que va quedar atrapat pels extrems. Pel roig i el negre: per anarquistes, comunistes i falangistes. Un país atrapat. Uns pocs han explicat uns molts. I continua la mentida. Continua la farsa. Sales desactivador de ficcions. Sales caçador de mentides.
I vam parlar. Perquè també ens ha ensenyat a parlar. Jo era una metralladora de lèxic marcià: de bell antuvi; llurs; car... Vaig aprendre a parlar: com parlaven els meus padrins: com hem parlat sempre. Podia escriure com mai ningú no m’havia dit que podia escriure. Jo era aquell. Jo era ell.
I vam començar a ser lliures. Lliures com els nostres padrins van ser una generació lliure. I si els nostres pares han estat la biga que ha suportat el dolor de la negació, nosaltres existim per tot això: per l’aire d’uns padrins que enlaira el sostre, per la biga d’uns pares que suporta el pes. Som lliures perquè és la llibertat la que garanteix la democràcia, no pas al revés (Sales, dixit). Per això, volem explicar un país que no és explicat. Per això volem que és vegi, per això volem fer visible l’invisible al documental 'Joan Sales. L’home incòmode, la veritat que fa nosa'. Que es vegin i se sentin coses que no s’han vist i sentit. Per això, quan tot s’enfonsa, sura Sales: és la tremolor de veritat. La que vaig sentir a la frontera de la tardor-hivern del 2003 amb una bombeta de 40w i un fred físic i mental. Tremolava mentre llegia Sales, mentre em llegia a mi, mentre llegia el nosaltres. La 'Incerta glòria'. Atrapat entre una bufetada i una carícia.
Francesc Canosa Farran, director del documental 'Joan Sales. L’home incòmode, la veritat que fa nosa'
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015