Opinió
-
Els Països Catalans? Quan Catalunya sigui a les Nacions Unides
Joan-Lluís Lluís
22.01.2013
-
Xavier Marcet: Més enllà del soroll, els reptes econòmics de Catalunya
Xavier Marcet
21.01.2013
-
I el setè dia descansà...
Robert Mora
19.01.2013
-
Ramon Tremosa: 'Als espanyols ja se'ls ha vist el llautó a Europa'
Ramon Tremosa
19.01.2013
-
Què ve a cercar Alain Minc?
Eugeni Casanova
18.01.2013
-
Martí Estruch: 'Un desafiament per a Guardiola, una oportunitat per al Bayern'
Martí Estruch Axmacher
16.01.2013
-
Martí Gasull, tot un camí per la llengua
Daniel Mundet
15.01.2013
-
Des de baix, des de l’illa: una aportació confederal al debat identitari illenc
Antoni Lluís Trobat
13.01.2013
-
Sílvia Bel: 'El país es queda orfe'
Sílvia Bel
13.01.2013
-
Ventura Pons: 'Anna Lizaran era una de les grans, i va encarnar les grans heroïnes del teatre contemporani'
Ventura Pons
13.01.2013
-
El balearisme; eina de l'espanyolisme
Bartomeu Mestre
09.01.2013
-
Aquest TGV és un TGV espanyol, amb mentalitat espanyola
Hervé Pi
08.01.2013
-
Inaugurem un TGV, però entre Barcelona i València encara hi ha trams amb via única
Josep Vicent Boira
08.01.2013
Josep Maria Pañella
02.10.2013
Tot arriba en la vida
Hi ha una dita nostra que fa: 'Tot arriba, en esta vida.' I sí, efectivament, després de més de nou anys de dilacions, avui Carlos Fabra, l'antic totpoderós president de la diputació castellonenca, el cap de tot el PP provincial (parlant de Carlos Fabra, la paraula 'provincial' és absolutament imprescindible), seu al banc dels acusats per respondre dels presumptes delictes de suborn, tràfic d'influències i defraudació a la hisenda pública. Amb ell compareixerà tota una època de corrupteles, amiguismes i malbarataments, encarnada principalment, però no de manera única, en un 'aeroport sense avions' que ha estat i continua essent un pou sense fons per on s'escolen els diners dels valencians.
Fabra, a Castelló, ho ha estat tot. Hereu d'una tradició familiar de control caciquil de la diputació --és el cinquè membre de la família que ocupa el 'sillón del abuelito', com a ell li agradava de designar familiarment la presidència de la diputació--, va transmetre a aquesta institució, que semblava quasi residual i més pròpia d'uns altres temps, tota la força i la presència mediàtica que pareix consubstancial amb ell.
Els qui hem hagut de suportar la seua actuació, la seua prepotència des de la 'institució provincial' --en el meu cas, quan hi vaig ser diputat pel Bloc--, coneixem perfectament eixe tarannà tan 'sui generis', bastit d'absolutisme i d'intent de control, no únicament del seu partit, sinó de tot allò que es movia en l'àmbit 'provincial'. Per a ell, tots els qui gosàvem dur-li la contra érem una mena d'enemics de Castelló. Si la universitat no responia a la seua voluntat, llavors eren uns 'talibans' a qui calia recordar-los allò tan gràfic de 'qui paga mana'. Si algú del seu partit li plantava cara, desapareixia de les llistes, per més que hi ocupàs una posició alta. Si les altres formacions polítiques no li fèiem el joc, érem culpables quasi de lesa majestat.
Però aquesta prepotència ha estat justament el punt feble que l'ha dut finalment a la caiguda. Es desprèn de les acusacions: com gosava negar ningú les autoritzacions perquè els productes fitosanitaris que volia vendre es poguessen distribuir legalment? Si faltava cap paper, en parlava amb un amic i la cosa s'havia de resoldre. Amb un pensar com aquest, no és estrany que arribàs acusar indirectament el seu cap de files, Mariano Rajoy, de persona disposada a prevaricar; així ho va fer quan li fou negada l'autorització de l'aeroport, nineta des seus ulls, i va arribar a afirmar: 'Si manàs Rajoy, açò ja s'hauria resolt.'
No calen papers, només calen influències. Hisenda? Qui era hisenda per a demanar-li comptes a ell? Qui gosava qüestionar la seua autoritat omnímoda sobre 'la província'? I així durant anys i anys, exercint un poder absolut sobre els uns i els altres, celebrat en repetits homenatges i aclamat pels seguidors incondicionals. Si no hagués estat Guerra l'inventor de la frase de 'qui es mou, no ix a la foto', podria ben bé haver-ho estat Carlos Fabra.
I bé, avui es troba finalment davant els tribunals, com a acusat. Els qui l'aplaudien i defensaven la seua causa procuren ara fer el desentès. Encara ahir, el president de la Generalitat Valenciana -- un Fabra que no és família seua, per més que molta gent ho creu-- matisava que el suport que li donava era 'solament a títol personal'. Ara compareix davant la justícia el símbol d'una època de corrupció i balafiament, d'actuacions autoritàries i de control absolut del poder. Darrere ha deixat una 'província' destruïda i empobrida, amb un aeroport que serà per a futures generacions el símbol de com cal no actuar. El fiscal li demana tretze anys. El seu món s'ha ensorrat. I el 2015, any electoral, confiem que les urnes facen desaparèixer del poder la manera 'Carlos Fabra' d'entendre la vida.
Josep Maria Pañella, diputat de Compromís
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015