Opinió
-
iOS, Android, BlackBerry, Ubuntu, Firefox OS, Windows Phone, Tizen...
Carles Rabadà
10.03.2013
-
Es jutgen llibres
David Figueres
09.03.2013
-
Jordi Armadans: Senyores i senyors, una evidència: Chávez té llums i ombres
Jordi Armadans
06.03.2013
-
David Segarra: Els somnis de Chávez, els nostres somnis
David Segarra
06.03.2013
-
Beppe Grillo i la nova política
Marcel Farinelli
05.03.2013
-
Eva Clausó: 'Durant molts anys vaig treballar sense cap mena de contracte'
Eva Clausó
04.03.2013
-
Andreu G. Nandín: 'El Pirineu, quiet i mut davant la càmera'
Andreu González Nandín
02.03.2013
-
Carta de comiat d'Eva Clausó de la corresponsalia de TV3
Eva Clausó
01.03.2013
-
Miquel Ramos: Per molts anys de Falles Populars i Combatives!
Miquel Ramos
01.03.2013
-
Un Mobile World Congress de rècord total, dia per dia
Carles Rabadà
01.03.2013
-
Tonetxo Pardiñas: 'Demanem respecte de la classe política envers la llengua'
Tonetxo Pardiñas
28.02.2013
-
Rocío Martínez-Sampere: 'Hem de dir sí a Catalunya: reivindicació nacional i model social són indestriables'
Rocío Martínez-Sampere
27.02.2013
-
Sara Alivesi: 'Ha guanyat la novetat perquè la gent està cansada dels partits tradicionals'
Sara Alivesi
26.02.2013
Quim Arrufat
07.06.2015
Camarada, no surtis al carrer
A poques hores d'obrir els col·legis electorals a Turquia, la consigna general a les ciutats kurdes és 'Camarada, no surtis al carrer' ('Heval, sokağa cıkma'). Unes quantes explosions simultànies van irrompre divendres al míting central de la coalició pro kurda Partit Democràtıc dels Pobles, a Diyarbakır, i va causar 4 morts i 416 ferits, 25 dels quals en estat crític, segons el mateix ajuntament. Els atemptats són fins ara els darrers d'una llarga llista d'actes violents. Alguns sense autoria reconeguda, uns altres perpetrats per bandes ultrancionalistes turques amb la passivitat de la policia, uns altres directament protagonitzats per la policia. Mersin, Adana, Bingöl, Erzurum, Hakkari, İstanbul o ahir Diyarbakır. L'aposta kurda per construir un front d'esquerres, laic, feminista, democràtic i intercultural al conjunt de Turquia ha estat marcat per l'hostilitat manifesta de l'estat, del partit al govern i dels habituals del l'ultranacionalisme turc, profundament racista.
Aquest diumenge hi ha eleccions generals a Turquia i com tot a Turquia, com la constitució, les lleis i també el sistema electoral, emana del cop d'estat militar del 1980. En aquell moment i ara, la llei electoral és feta i pensada per deixar els kurds fora del sistema de representació, amb una barrera electoral del 10% estatal. És a dir, malgrat que els diputats s'elegeixen per cırcumscripcions provincials, per a obtenir representació com a partit a la Gran Assemblea de Turquia cal obtenir més d'un 10% dels vots a escala del país. El partit kurd és majoritari a les seves províncies. En algunes obté més del 90%. Però això no basta. La llei electoral es va fer per deixar-los-en fora. Les dues darreres ocasions en què s'ha permès que es presentin candidats vinculats al moviment d'alliberament kurd, s'han hagut de presentar com a independents per a poder sortit elegits. Sense dret de quotes televisives, ni una sola lira de finançament. Enguany van a totes i se la juguen presentant-se sota la sigla d'aquesta nova marca, l'HDP, en coalició amb partits socialistes i comunistes turcs. La darrera enquesta publicada els dóna el 12% i ells confien a sobrepassar el 15%. No en va, a l'HDP se l'identifica amb la lluita kurda (Kobane, PKK, guerrilla, feminisme), però també amb l'esperit de la revolta de Gezi Parki a Istambul, les multitudinàries manifestacions de la plaça Taksim a İstambul d'ara fa dos anys.
A causa del sistema electoral, la partida es redueix a quatre jugadors. L'actual primer ministre turc, l'hereu d'Erdogan (ara president de la república), Ahmet Davutoğlu aspira a revalidar fàcilment el govern i continuar el procés d'islamització progressiva de la societat turca, començant pel sistema educatiu, i mantenir l'aplicació de les reformes liberals en el camp econòmic que converteixen Turquia en una potència mundial. Seguidament van dos partits històrics sense possibilitats i molt debilitats, els socialdemòcrates kemalistes del CHP i els ultranacionalistes de l'MHP. I finalment l'HDP, amb Selahattin Demirtaş al capdavant, que proposa un canvi constitucional per a convertir Turquia en una república plurinacional i democràtica, i aspira a posar fi a trenta anys de conflicte armat al Kurdistan turc.
Aquí, a Iğdir, zona kurda, a la frontera militaritzada amb Armènia, als peus del mont Ararat, confien que demà serà tranquil. És l'única província on normalment guanyen els ultranacionalistes turcs de l'MHP, perquè la meitat de la població és àzeri (família turcòmana), tradicionalment cooptats per la idea de la Gran Turquia i moguts per l'odi atàvic compartit contra Armènia, que és a escassos quilòmetres. Hi ha dos diputats a elegir. Ara en tenen un l'HDP i l'altre l'MHP, les cares més oposades del debat polític a Turquia. Els guerrillers kurds socialistes i els llops grisos feixistes. Per això l'HDP té un candidat kurd i una candidata (sempre paritat de càrrecs i candidats a les files kurdes!) àzeri. Confien que el candidat àzeri del CHP divideixi vots i eviti que l'MHP n'obtingui. Però a tenor del míting fet dissabte pel CHP, cent persones, dos-cents policies, només els funcionaris de l'estat els voten. Davant de cada seu hi ha tanquetes blindades de la policia. A la base militar que hi ha al centre hi ha tancs. Al carrer hi ha camionetes de l'HDP que criden els joves i tothom a no expressar la ràbia pels atemptats al carrer i tancar-se a casa. Demà la ràbia per la violència, contra un govern que sembla no voler ni la pau, ni la democràcia ni els kurds, s'expressa a les urnes. I uns quants internacionals som aquí per a observar el procés.
Quim Arrufat és diputat de la CUP i fa d'observador a les eleccions d'avui a Turquia
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015