Opinió
-
Pau Alabajos: La gent finalment ha recordat l'accident del metro i s'ha indignat
Pau Alabajos
03.07.2013
-
Ernest Maragall: La foto
Ernest Maragall
02.07.2013
-
Bel Zaballa: Concert per la Llibertat, moments memorables i moments per a oblidar
Bel Zaballa
01.07.2013
-
Josep Maria López Llaví: Jo sí que vaig al Concert per la Llibertat
Josep Maria López Llaví
29.06.2013
-
Josep Ferrer: El català i la llei de la gravetat
Josep Ferrer
26.06.2013
-
Àlex Daudén: Surt al carrer contra els abusos bancaris i els fraus financers!
Àlex Daudén
21.06.2013
-
Carme Junyent: Les llengües en la Catalunya independent
Carme Junyent
20.06.2013
-
David Abril i Biel Barceló: Per una Europa de les persones, per una Europa dels pobles
David Abril i Biel Barceló
18.06.2013
-
Eugeni Casanova: El Regne Unit reconeix Catalunya
Eugeni Casanova
17.06.2013
-
Gabriel Fernàndez i Díaz: Carta oberta al president de la Generalitat i al cap de l’oposició
Gabriel Fernàndez i Díaz
17.06.2013
-
Ignasi Ribó: Els fills pròdigs
Ignasi Ribó
14.06.2013
-
El Sònar+D referma el compromís del festival amb Barcelona
José Luis De Vicente
13.06.2013
-
Eduard Voltas: Ho veig diferent, Carmen
Eduard Voltas
12.06.2013
Patrici Pojada
02.09.2014
Solidaritat occitanista
Barcelona, 10 de juliol de 2010: més d'un milió de catalans baixaven al carrer per denunciar la sentència espanyola contra el projecte de nou estatut de Catalunya (el que, precisament, feia de l'occità una de les llengües oficials de Catalunya). De llavors endavant, un potent moviment social, més enllà de les oposicions polítiques clàssiques, començava a fer camí, un moviment que no para de créixer des d'aquell moment. Les consultes organitzades a tantes poblacions a partir d'Arenys de Munt van obrir pas i van difondre un missatge clar.
Barcelona, 11 de setembre de 2012: un milió i mig de persones ocupaven pacíficament els carrers i les places de la ciutat, reclamant, sense cap mena de dubte, la independència de Catalunya, sota el lema de 'Catalunya, nou estat d'Europa'. 11 de setembre de 2013: un milió i mig de persones s'agafaven les mans, unint el nord del País Valencià i el Vallespir i formant una cadena humana de més de quatre-cents quilòmetres per la independència. Enguany, la Diada de l'11 de setembre confirmarà aquesta mobilització.
Aquell moviment profund, resumit en algunes de les seves manifestacions més emblemàtiques, no ens pot deixar indiferents, a nosaltres, occitans. En tot cas, personalment, no em deixa gens indiferent i afegiré, sense esperar més, que no sols hi dono suport, sinó que també me'n sento partícip. Crec que ara és l'hora de prendre posició, com a occità, per un moviment que, en la concepció que tinc de l'occitanisme des del començament, em concerneix totalment. Fins i tot podria dir que, en aquest sentit, em concerneix i ens concerneix triplement.
D'una banda, perquè crec que els pobles tenen el dret (fins i tot el deure) de decidir el seu futur, més encara quan ho fan amb un moviment democràtic popular. I, d'aquest punt de vista, això que passa a Catalunya --en aquest país tan pròxim-- és, actualment, exemplar. D'una altra banda, el meu compromís amb l'occitanisme és, naturalment per mi, pastat de 'catalanisme'. No és cosa del passat, romàntica o no sé què, sinó un sentiment totalment arrelat en el present, un present que ens fa, cada dia, evident que occitans i catalans compartim moltes coses que ens agermanen. Sí que podríem convocar el passat i tornar a parlar dels trobadors o de la batalla de Muret, per exemple, però la proximitat actual és tal que no és necessari de remuntar gaire lluny en el temps com si la història s'hagués parat a l'edat mitjana. Així, les cançons, la televisió, la producció audiovisual, les pel·lícules, els llibres catalans, etc., són un referent per a nosaltres, formen part de la nostra cultura i els fem nostres. Finalment, si calgués una darrera raó, aquesta vertaderament 'occitana', no ens pot deixar indiferents que un tros d'Occitània es troba a Catalunya (la Vall d'Aran) i que els catalans --responent a la voluntat dels aranesos-- van reconèixer la nostra llengua occitana i en van fer una de les llengües oficials de tot Catalunya. Només per això, el que passa a Catalunya a hores d'ara també és nostre.
El meu posicionament, en sóc plenament conscient, no és gens representatiu de l'occitanisme --i ho sento!--, però existeix i no el podem negar o amagar. M'ha semblat que havia arribat l'hora d'expressar la meva solidaritat amb els catalans, en un moment clau, quan Catalunya viu un procés històric engrescador i esperançador --encara que difícil-- que és un model de dignitat i un exemple per a nosaltres. Confio que els catalans no oblidaran que, de l'altra banda dels Pirineus, tenen una part d'ells mateixos i que, potser, 'Des d'Alacant a la Provença / Res no s'acaba i tot comença' (versos de Josep Vicenç Foix). Sí, que tot comenci! Ho desitjo: per mi, com a occità, tot el que passa a Catalunya no m'és estranger i representa una gran esperança... Ara que sabem que tot està per fer, que aquest 'país petit' --que és un gran país-- ens ensenyi que tot és possible! Ens hi trobarà al seu costat... i, esperem, no ens oblidarà!
Patrici Pojada
Catedràtic d'història moderna. Membre de l'Institut d'Estudis Aranesi-Acadèmia Aranesa de la Lenga Occitana. Membre del Conselh Lingüistic del Congrès Permanent de la Lenga Occitana.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015