Opinió
-
Dones i assassins
Maria Antònia Oliver
20.11.2006
-
Quo vadis, Convergència?
Martí Estruch Axmacher
15.11.2006
-
Guinea-Espanya: corrupció i cinisme
Xavier Montanyà
13.11.2006
-
Tres anàlisis electorals
Joan Mir
10.11.2006
-
El retorn dels Pijoaparte
Mercè Ibarz
09.11.2006
-
No costa gens somiar?
Julià de Jòdar
08.11.2006
-
Nit electoral
Andreu Barnils
30.10.2006
-
Trist país
Martí Estruch Axmacher
27.10.2006
-
Malgrat tot, naufragarem, no patiu...
Enric Casasses
26.10.2006
-
Periodisme d’investigació? És que n’hi ha d’altre?
Xavier Montanyà
24.10.2006
-
L'Illa de les rotondes
Maria Antònia Oliver
23.10.2006
-
Antic, melindrós, i perdedor
Julià de Jòdar
18.10.2006
-
El futur de l'Institut d'Estudis Catalans
Juli Peretó
16.10.2006
Oriol Caba
02.07.2008
Alegria, és festa major
Fa un dia que riu-te'n dels berenars d'en Iogui a Yellowstone, i faig marrada de camí cap al Montseny: de Barcelona a Arenys, parada per a ensumar la mar salada i recollir en Fita; d'allà a ca la Lola, Vallgorguina, cerveseta i matar el brunzit emprenyador del divendres a la tarda sota l'ombra dels plataners; Breda, obrir les finestres de ca l'àvia per ventilar la xafogor i cap a Arbúcies amb la cultura dispersa. Veig el bosc i penso que l'Anna Cerdà i en Marc Lloret cada cop s'ho fan millor: tot és del verd intens dels braçalets del festival i no voldria ser en cap altre lloc: popArb, Arbúcies, quart planeta sistema solar.
Aterrem darrere la torre de control amb els Anímic, que sonen de can Cassó. La Mireia ens posa una cinta per a entrar a quasi tot arreu. Anem a sentir els Manos de topo i de camí ens trobem la paradeta de la Txell Bonet en directe blau elèctric des d'Arbúcies: en Phil Musical es declara a en Guillamino i el Guicho que diu que ha cancel·lat actuació a Glastonbury per ser aquí dalt. Poca broma: em sembla que ja respirem les feromones de cada any.
El popArb és la festa major de la música pop independent que es fa per aquí i també és un lloc on passen coses. Tot es veu de molt a prop i, com que no és res important d'aquella manera pretesament transcendental de les macrocoses, el personal està més disposat a parlar-ne i a mirar-se el veïnat amb alegria, especulant sobre com seria jugar plegats una temporadeta. En cada edició, al 'backstage' més promiscu de l'estiu, hi ha un tetris que no para de fer noves provatures i a vegades en surten coses: quatre línies de mil punts. I no parlo de música i prou: l'any passat, per exemple, les paraules anaven més ràpides que no el vent i s'hi van sentir idees per a projectes audiovisuals que ara ja es van fent, o explosives síntesis de gran exactitud sobre el caràcter que fomenta el 'prime time' televisiu amb evident influència de la filosofia francesa més radical. A veure què en surt enguany.
En aquests llocs sempre m'excito i vaig amunt i avall sense parar per no perdre-me'n ni una. No és la millor tècnica per a fer-se una imatge fidel de què passa de debò, però els peus se me'n van sols i inventar-ne una amb el mosaic de petites coses que arreplegues també té el seu interès, sobretot passejant per un univers tan familiar. La sensació és de fertilitat: tothom enèrgic, hi ha entusiasme.
Continuo caminant. Veig en Carabén a punt de tocar, en Sisa que celebra el seu idil·li amb l'Oliver i busca hotel de residència, en Miqui Puig amb la maleta que ens farà botar com sempre... Em trobo en Montefusco, se'm posen tots els cabells drets pensant en el seu ‘viva la guerra' de l'any passat, i penso: com és que no hi ha tots els músics del pop independent en aquest festival? Hi hauria de ser tothom, i l'any que no són al cartell que vinguin de públic!
El popArb ha de ser la festa major del gremi, una celebració general pagada trinco-trinco per l'ICIC, un gran 'backstage', amb barra lliure i gandules, instruments pertot arreu i aquella despreocupada indulgència que es gasta amb les entremaliadures de les estrelletes. Ja veuríeu què en sortiria, d'aquests 'rotllets' de cap de setmana a Arbúcies, si tothom hi fos!
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015