Opinió
-
Dispareu al llaurador
Albert Dasí
03.02.2009
-
Ni èpica, ni moral
Joan Mir
02.02.2009
-
Llibertat: sis anys en sis hores
David Fernàndez
28.01.2009
-
Cent gaiters
Xavier Montanyà
26.01.2009
-
La merda de la muntanya
Marta Rojals
23.01.2009
-
Un conte sense fades i una proposta
Marta Leblanc
22.01.2009
-
El poble vol la Wii
Albert Dasí
15.01.2009
-
Amb en David
Xavi Sarrià
14.01.2009
-
Santes Pasqües
Marta Rojals
07.01.2009
-
Carta als camells de l'Orient
Andreu Barnils
05.01.2009
-
Conte de Nadal
Xavi Sarrià
02.01.2009
-
Brutal Rodoreda
Xavier Montanyà
24.12.2008
-
El clam de Burjassot
Albert Dasí
19.12.2008
Andreu Barnils
07.09.2014
Sense por
La meva veïna diu que va marxar a Amsterdam l'any 1978. És una senyora d'uns seixanta anys nascuda al barri, que ella va estar-se a la Barcelona franquista fins que tenia uns vint anys. Aleshores, en plena transició, l'any 1978, cap a Holanda, on hi ha fet vida els darrers trenta-sis anys. Dos fills, marit, la feina. I un gos amb qui, com amb tota la resta, parla holandès. L'anglès, aquesta senyora que vesteix amb robes amples, també el parla amb molta fluïdesa. La veïna i jo gairebé no coincidim però ara que se li han mort els pares la veritat és que baixa més sovint, perquè s'encarrega del pis que va deixar-li la mare. És el pis que tinc porta per porta i que va llogant. Ara hi fa obres.
Som al Poble-Sec, veïns de terrassa. Al nostre davant, contemplem les tres Xemeneies de la Canadenca i els barris del voltant. Una vista magnífica, fumant tots dos i amb temps per davant. 'Tot això en deien Terra Negra' i m'assenyala amb les seves precioses mans el que ara és un hotel. 'Calderers hi havia aquí'. On ara hi ha una llar d'avis diu que hi havia una carboneria. 'I allà una altra. I allà una altra. El carbó es feia servir pel port, que tenim a tocar, i per això aquí hi havia moltes carboneries. D'aquí que en deien Terra Negra'.
La majoria dels edificis alts que veiem a l'skyline aquesta senyora, amb els anys, i les visites ocasionals, els ha vist aixecar. No cal dir l'edifici Foster lluny enllà, però també l'altíssima torre de l'EOI de l'Avinguda de les Drassanes, que se li dibuixa un heliòdrom al terrat mai fet servir, o l'afegit de vidre de les tres xemeneies del Paral.lel. 'De petita aquest barri també rebia contraban del port. Jo recordo els Crispies i els Kellog's. Els compràvem a granel amb unes bosses als anys seixanta, molt abans, però molt, que us arribés a les botigues més tard'. Em parla d'una Barcelona desapareguda, la de la Terra Negra, que si no vigilem el Pla Paral.lel convertirà en Terra Cremada.
Xerrem com mai (dues cigarretes seguides) i em diu que a Holanda, el país aquest on l'Instituto Cervantes vol censurar llibres, 'els nanos als divuit anys són tots fora de casa. Tots. L'estat paga una mica, s'espavilen, i la majoria se´n surten. Home sí, hi ha crisi, però no és com aquí no. Això d'aquí és horrorós' diu la senyora. 'Horrorós'. I sense demanar-li-ho em diu que 'Jo no era independentista però ara sí. Ara sí. Mira, no sé. Potser ho faig per la meva mare, que ho era molt. Però molt. Ara hi penso amb ella. Però saps perquè ho faig també potser? Perquè tinc moooltes ganes que passin coses”.
M'ho faig repetir perquè d'entrada no l'entenc.
“Sí, que passin mooltes coses. Saps què vull dir? Com el Mur de Berlín serà. Recordes, quina alegria, la reunificació pels alemanys? Doncs pels catalans serà el mateix. Viurem intensament. Serà preciós. Jo em sembla que també votaré per això. Perquè passin coses. Ben grosses'.
Te l'escoltes i te'n adones que a aquesta senyora no li queda ni rastre de la por franquista que la seva generació va mamar a l'escola. Ni rastre d'immobilisme. I la compares amb part de l'actual elit catalana de la seva edat i veus que a diferència d'ella, molts d'ells ni parlen anglès ni s'han tret la por de sobre. I encara menys parlen del futur amb un somriure d'orella a orella. 'Jo ja tinc els tres vots Sí i els bitllets d'avió pel 9N. Tres vots, sí, que jo el novembre vindré sola, però els meus dos fills m'han delegat el vot. Si puc, votaré per ells. I sinó, que vinguin. També voten sísí, ells, home és clar. Encara que no parlin català també voten sísí els meus fills. Què et penses tu?'.
I somriu, la veïna sense por, i camí dels setanta anys.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015