Opinió
-
Dispareu al llaurador
Albert Dasí
03.02.2009
-
Ni èpica, ni moral
Joan Mir
02.02.2009
-
Llibertat: sis anys en sis hores
David Fernàndez
28.01.2009
-
Cent gaiters
Xavier Montanyà
26.01.2009
-
La merda de la muntanya
Marta Rojals
23.01.2009
-
Un conte sense fades i una proposta
Marta Leblanc
22.01.2009
-
El poble vol la Wii
Albert Dasí
15.01.2009
-
Amb en David
Xavi Sarrià
14.01.2009
-
Santes Pasqües
Marta Rojals
07.01.2009
-
Carta als camells de l'Orient
Andreu Barnils
05.01.2009
-
Conte de Nadal
Xavi Sarrià
02.01.2009
-
Brutal Rodoreda
Xavier Montanyà
24.12.2008
-
El clam de Burjassot
Albert Dasí
19.12.2008
Joan Roma
24.11.2009
'Ells'
Si volem comprar-nos un pis, ens assegurarem que es trobi en condicions, que el venedor sigui fiable, i llegirem atentament les clàusules del contracte i les especificacions tècniques. Una feinada! En canvi, si he d’elegir els qui decidiran les condicions que regiran la nostra vida durant quatre anys, vuit o més, és probable que ho faci ullant distret la TV o escoltant de passada uns tertulians que, tots, semblen tenir raó sobre uns 'programes' que no arribarem a llegir. I això que molts ens vàrem passar mitja vida sospirant per la democràcia i admirant les persones que donaven la cara en els moments difícils com a mitjancers i conductors dels millors desigs de la convivència humana.
Ara sabem que era un missatge enlluernador, només atribuïble a la foscor de la caverna de què eixíem.
I ens vàrem posar unes ulleres de sol que només deixaven veure la foscor dels altres fins que ens adonàrem que la foscor afectava els altres, els nostres i els de més enllà. Aleshores començàrem a parlar de 'ells'.
Descobrírem que eren humans i no ens va agradar la troballa i encara no ens agrada.
Humans en una feina inhumana que els deixa dormir poc, que els omple tots el àpats de discussions sobre temes crucials, que els aparta de la família, que els exigeix de saber de tot o de fer-ho veure. Una feina en què han d’aparentar seguretat en tot moment, tenir bon aspecte i estar permanentment disponibles per als mitjans de comunicació que tant temen i estar disposats a defensar allò en què no creuen tot fent-ho versemblant sense semblar que passin vergonya. Una activitat que els obliga a mostrar-se encantadors, aguts o ferms en la indignació, com ho requereixin les circumstàncies..., encara que els insultin, amb el perill constant de ser portats als tribunals per corruptes o per semblar-ho.
Una posició que poden perdre a mans dels adversaris o dels més pròxims, que és allò que més dol, que poden caricaturitzar-los, escarnir-los i injuriar-los gairebé sense límits i, nogensmenys, responsabilitzar-los de pràcticament totes les coses que passen.
No ho sé, vostès, però jo comprenc bastant bé que els practicants d’aquest ofici s’alienin de la realitat quotidiana i comencin a dir vaguetats, confonguin lleis i plans amb el fet d'aplicar-los, que usin la defensa i l’atac com a formes principals de relació amb els altres o que acabin confonent públic i privat.
Com veuen, tenim proves per a qualificar aquesta activitat de gran risc i considerar que els qui l’exerceixen són objecte d’observació i de cura especial. Seria una garantia que aquesta activitat fos tinguda per una professió; així el seu col·legi en podria prohibir l'exercici per períodes perllongats, establiria proves d’accés exigents i aplicaria uns codis deontològics severs. Fins i tot podrien tenir centres de recuperació per a damnificats en exercici i l'obligació de fer-se autònoms per aprofitar la protecció de minidesocupació recent.
Però no es preocupin, que no proposo pas un enèsim programa de regeneració. Només provo de trobar una manera de reduir les meves expectatives a quelcom raonable, limitat, imperfecte, però factible. Vaja! Quelcom humà que no m’obligui periòdicament a fer exercicis pesats de nostàlgia, indignació o cinisme i que em permeti de dedicar l’atenció i l’acció a qüestions directament vitals i, sobretot, evitar-me la temptació de començar a parlar de 'elles'.
joan.roma@mesvilaweb.cat
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015