Opinió
-
Dispareu al llaurador
Albert Dasí
03.02.2009
-
Ni èpica, ni moral
Joan Mir
02.02.2009
-
Llibertat: sis anys en sis hores
David Fernàndez
28.01.2009
-
Cent gaiters
Xavier Montanyà
26.01.2009
-
La merda de la muntanya
Marta Rojals
23.01.2009
-
Un conte sense fades i una proposta
Marta Leblanc
22.01.2009
-
El poble vol la Wii
Albert Dasí
15.01.2009
-
Amb en David
Xavi Sarrià
14.01.2009
-
Santes Pasqües
Marta Rojals
07.01.2009
-
Carta als camells de l'Orient
Andreu Barnils
05.01.2009
-
Conte de Nadal
Xavi Sarrià
02.01.2009
-
Brutal Rodoreda
Xavier Montanyà
24.12.2008
-
El clam de Burjassot
Albert Dasí
19.12.2008
Marta Leblanc
26.09.2007
La meva veïna volia ser artista
L’11 de setembre, mentre mirava a la tv el president Montilla repartint medalles (als ex-presidents Pujol i Maragall), intentava d’imaginar què devia voler ser en Pujol, de petit, quan fos gran. President de Catalunya, diria jo. D’aquí ve que anés amunt i avall per conèixer el país i fer-se conèixer. I quan ja era president? (Nota: de la Generalitat). Continuar essent-ho. També intentava d’imaginar què devia voler ser en Maragall. Alcalde, professor, el geni d’una llàntia, bomber? Fos què fos, diria jo, per ell sempre menys important que ser en Maragall. I l’actual president? Quan li van oferir el càrrec de ministre, ministre. Quan li van oferir de ser cap de llista per a la presidència de la Generalitat, president. I ara que ho té…
Ara que ho té demana als periodistes que siguin exigents amb l’acció de govern i que distingeixin quan un polític parla en nom del govern de quan ho fa en nom del partit. Ja és ben estrany que un president hagi de dir als periodistes com han de fer la seva feina; l’una. L’altra, quan ell parla, fa mai aquesta distinció? I la de més enllà: que no té gabinet de premsa? ‘És que de Madrid, m’estiren les orelles’, ens podria dir i no dirà. Però no s’amoïni, senyor president. Els (e)lectors sabem que el tripartit és un matrimoni de conveniència, tal com era el bipartit d’en Pujol. El que, tants dies fora del poder, podria ser que s’acabés. Amoïnis a servir Catalunya (va amb el càrrec, oi?). I pensi que de periodistes que saben fer bé la seva feina, encara n’hi ha. Ara, que els la deixin fer a pler, és tota una altra cosa. Què devien voler ser els periodistes quan eren petits? I ara de grans?
La meva veïna volia ser artista. Ara vol ser una dona que viu tranquil·la, escolta molta òpera i compra moltes coses. De periodisme, només en parla quan hi ha eleccions. ‘El Telenotícies torna a fer protesta’, diu. ‘I els polítics tornen a fer el sord’, diu. I diu que avui fan el debat de política general. Que faci de bon veure és cosa seva, senyor president, de tots els qui són al govern i dels qui es troben a l’oposició.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015