Opinió
-
Tres aspectes del finançament.
Joan Mir
30.07.2009
-
Una història valenciana
Xavi Sarrià
29.07.2009
-
El silenci del foc
Roger Cassany
28.07.2009
-
Una altra realitat incòmoda
Marta Rojals
24.07.2009
-
Tot es reduïa a diners!
Albert Dasí
20.07.2009
-
Community of Madrid
Marta Rojals
16.07.2009
-
L'estat de cop
David Fernàndez
14.07.2009
-
Xiquets 2.0
Marta Rojals
10.07.2009
-
Cap de setmana a 'Gib'
Martí Crespo
08.07.2009
-
Les vides paral·leles dels músics
Albert Dasí
03.07.2009
-
Amb Baltasar Porcel a Berlín
Martí Estruch Axmacher
02.07.2009
-
Hondures
Xavi Sarrià
30.06.2009
-
A mig cos de rei
Marta Rojals
26.06.2009
Andreu Barnils
13.03.2008
Peperines*
'Jo soc drogadicte desde fa 11 anys, tinc 45 i fins fa once anys mai habia probat les drogues, l'unica que habia probat era el haxis i no m'agradava.' Peperines, digueu-li Peperines:'Puc dir que en 11 anys he gastat mes de 60 millions de les antigues pesetes en cocaïna, poder més, pero no vull fer numeros exactes perque em desesperaria més.' En l'imprescindible bloc que aquest cocaïnòman del Garraf ha penjat sota el títol 'Diari d'un drogadicte', hi explica coses com aquesta: 'Una de les meves filles esta en edat de poguer caure en tot aixo pero jo no la puc aconsellar, fa molts anys que no la veig i suposo que algun dia sonara el timbre de casa i sera ella...' Si res m'ha enganxat d'aquest comercial adinerat és que no tot és tendresa. També hi ha el pinxo de barra: 'Ahir vaig anar a la reunio amb els gangsters dels meus venedors. Despres en una pub em vaig trobar una noia que habia conegut l'altre dia, esta molt be, pero ha de sortir molt car mantenir aquet caball, em va donar el seu telefon que la truqui... mandra molta mandra es la paraula'.
Ho veig. Veig la filla trucant, els gàngsters dels seus venedors, la mandra per un cavall car de mantenir, i també veig, encara que costi de creure, que s'hagi gastat 60 milions de pessetes en onze anys. Això són 450.000 el mes. M'ho crec. Entre més coses perquè, en nits que paguen la pena, jo puc gastar-me'n 50.000. I no cal que sigui amb coca. Cap problema. N'hi ha que fan igual amb hipoteques, segones residències i televisors de pantalles ultraplanes: una perfecta vida saludable. És ben bé això: aprendre de quin mal hem de morir. Per als obsessos de la moral, tranquils, en Peperines no pispa: 'No he robat mai per aixo, gracies a deu em guanyo molt be la vida i m'ho puc mantindre jo, a costa de deixar de pagar altres coses pero m'ho pago jo.' I de mostra, una ratlla. 'Anit no se que em va pasar i em vaig gastar 60eur, i ara a la bustia hi ha una carta del jutjat que suposo que es per fotrem fora del pis, ja em val a mi.'
D'en Peperines, uns quants, en vivim la història. Els habituals: Finestreta, Aniol, Nerona, Sense-fer-soroll i la resta de la banda li hem llegit, en llargues nits solitàries, victorioses ratxes de deu dies sense consumir, netes, brillants, per acabar llegint amb l'emoció a flor de pell, com torna a recaure. No us podeu pensar el greu que m'ha sabut. M'ha recordat els dies que tenia televisió i la mosseta de la sèrie de torn tenia un accident. Sí, aquest bloc, el visc. Me n'agrada l'argot, les faltes d'ortografia i la vida que destil·la, sobretot en l'arxiu antic. És un paio que em cau bé. Me l'he fet dels meus. Ara sembla que en Peperines, tot i un amarg desencís amorós, torna a estar bé. Que se'n surt. I que ho fa gràcies a la xarxa. Se'n surt, diu, pels comentaris de coratge que els lectors li deixen. Internet el posa bo, família. Internet, aquest invent que no és que ens aïlli, sinó que ens individualitza, ens fa grecs, ens fa savis. En canvi, la televisió ens fa romans, una massa. Calamars. Compareu la cura d'en Peperines amb les cures en massa de la televisió. No hi ha color. Mireu les maratons de TV3. Incontestable el bé que que fan. Són milions i milions d'euros destinats a la lluita contra el càncer de torn que tenen desenes de milers de malalts anònims. Res a dir. La televisió, per molt que pesi als apocalíptics antiTV, pot fer el bé amb majúscules. Però, dit això, vejam qui és el 'guapo' socialdemòcrata que proposa una marató a TV3 dedicada als cocaïnòmans? Pitjor encara: qui s'atreveix a fer una marató per aquests malalts que penetren culs d'infants que fan nguè. Quin cristià de base gosaria proposar al consell d'administració de fer bé als dolents de la clínica?
Ni un.
Això d'internet, als dolents de la pel·lícula, els pot fer lliures. Al Peperines el salva un bloc i els comentaris. Aquest és el meu: 'Bon ànim Peperines! Et desitjo que visquis una nova, intensa i llarga història d'amor.'
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015