Opinió
-
La corrupció és el sistema
Xavier Montanyà
04.03.2011
-
Àngels de la guarda
Marta Rojals
28.02.2011
-
Una sentència històrica
Xavier Montanyà
24.02.2011
-
El retrat de Dorian Gray
Xavier Montanyà
17.02.2011
-
Democràcia
Xavier Montanyà
09.02.2011
-
La finca dels Gómez a l’Àfrica
Xavier Montanyà
01.02.2011
-
L’encant de la mosquitera
Xavier Montanyà
27.01.2011
-
El gran salt endavant, de la barra
Xavier Montanyà
19.01.2011
-
Reivindicació de Salvat-Papasseit
Xavier Montanyà
12.01.2011
-
De Madí a Cuní
Xavier Montanyà
24.12.2010
-
Xavier Vinader i la immodèlica transició
Xavier Montanyà
16.12.2010
-
El carrer era seu, el cel és d’ells
Xavier Montanyà
09.12.2010
-
L'estat de la fava encantada
Xavier Montanyà
01.12.2010
Albert Dasí
26.11.2007
Per la televisió, ataquen la llar dels valencians
Avui, demà o despús-demà el govern valencià enviarà una parella de guàrdies civils a la Carrasqueta. L’objectiu és de precintar el repetidor que estén el senyal de TV3, i els altres tres canals, a les comarques del sud. Després, els mateixos guàrdies seran enviats a la serra Perenxisa, on hi ha els repetidors que fan la cobertura de les comarques centrals de València. I deprés el desficaci arribarà a Castelló. El cicle es clourà quan València quede definitivament aïllada de Barcelona. La dreta i l’esquerra hauran tancat el cicle constitucional d’aquell article que impedeix qualsevol lligam, de fet o de paraula, sud-nord. La mesura de tancar la televisió a València no és inofensiva, ni casual. Tampoc no és el resultat d’una ràbia, per molt que ho puga semblar. El càlcul de tot plegat és premeditat, perquè es pretén atacar allà on l’acció pot fer veritable feridura. La mesura repressiva contra València en particular, i contra la cultura catalana en general, decapita el lligam que els uns i els altres hem defensat tants anys, fins i tot quan no hi havia gaire res més a fer: la llengua. Fins i tot els nacionalistes més combustibles (deixe de banda l’independentisme), que havien acceptat que no podia haver-hi lligam polític, ni utopia, ni entramat empresarial, ni res que puga assemblar-se a un espai federal comú, acceptaven almenys això: la llengua és innegociable.
Per això mateix, l’acció contra els repetidors del senyal entra a les nostres llars, en fica en la intimitat de cadascú per dir-nos prou, s’ha acabat. A partir d’ara, Rambla i Camps han decidit que prou de compartir la llengua a través de la televisió. I aquell goig dels vuitanta, d’un mitjà de qualitat, professional com no en coneixíem d'altre, que arribava a Llíria, a Gandia, a Castelló, a Sagunt, un mitjà de veus i de cares germanes, amb aquell saber fer que els altres ni podien somiar, que vam festivar com un guany per la llengua, guanyat també des de València, s’ha acabat. A partir de demà mateix, un dels pocs lligams entre Barcelona, Llinars, Esparreguera, Palma o Alcoi, un encontre que ens feia el mateix goig al sud i al nord, plega definitivament, contra la voluntat de milers de valencians.
És això que escapcen ara des de la Carrasqueta, malgrat que Barcelona acluque els ulls i no vulga mirar. És això que s’acaba, la possibilitat de compartir el documental, allò que passa al món, el cinema o l’esport, a través de les mateixes ones, explicades amb la llengua que Enric Valor, Ovidi o Fuster, i ara Monzó, van usar per descriure qui som, d’on venim. Malgrat tanta gent amb responsabilitat com fa temps que s’amaga.
Als ulls cecs de Girona, o de Tarragona estant, pot semblar-los superflu, un discurs per la televisió: ja és tragicòmic que siga un mestre que la defense d’aqueixa manera, a ultrança, la televisió, com si fos el goig i el deliri que ens resol l’oci. Però potser per això mateix, perquè sabem la feinada que fan, davant els xiquets, els dibuixos i els altres programes, davant els joves, o perquè solament siga davant uns quants il·luminats, ens defensem de l’ultratge continu a la llengua i a les persones. No tenim cap més paper des de València, doncs, que la resistència. Per l’escola, pel carrer, per la universitat, per l’oci, per salut mental. També per la televisió de tots els valencians, del sud i del nord.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015