Opinió
-
Catalunya no és cap empresa de Florentino
Marta Rojals
21.10.2013
-
La increïble història dels Bitcoin
Andreu Barnils
20.10.2013
-
CiU, memòria ambigua
Xavier Montanyà
18.10.2013
-
Transparència, confidencialitat i plans secrets cap a la independència
Pere Cardús
16.10.2013
-
Una gent trista
Marta Rojals
14.10.2013
-
Marca Espanya a tot drap
Andreu Barnils
13.10.2013
-
Guinea, el cinisme del mal
Xavier Montanyà
11.10.2013
-
Combats que anem guanyant
Pere Cardús
09.10.2013
-
Trobaré l’amor?
Marta Rojals
07.10.2013
-
Miquel Roca i Junyent, l'home assenyat
Andreu Barnils
06.10.2013
-
Ai, Duran, què faràs quan siguis gran?
Xavier Montanyà
04.10.2013
-
El gran desafiament verd de les Illes
Pere Cardús
02.10.2013
-
La generació dels sense-por
Marta Rojals
30.09.2013
Andreu Barnils
28.09.2014
Moltes gràcies, president
'Jo estic en contra de les retallades, però en Mas ho està fent molt bé'. 'Jo no votaria mai un partit de dretes, però al president sí'. 'Jo no crec en els polítics, però veig que Mas no em falla'. 'Jo voto a ICV però Mas m'agrada'. Mira que arribem a posar excuses d'entrada. A justificar-nos. A allunyar-nos d'ell. Mira que ens costa dir-ho, i mira si és fàcil de fer-ho: moltes gràcies, president. Costa tant que hi tornarem: moltes, moltes gràcies president. Però moltes eh. Si pogués, i em deixessin, l'abraçaria. Tal qual ho dic: els que no el votem ens fa massa vergonya dir-ho, però Artur Mas ho està fent de perles. Brillant, el president. Això és així. I enlloc d'anar buscant excuses d'entrada a mi em resulta molt més útil explicar-me perquè li dono les gràcies jo, personalment, al president.
Doncs perquè amb un altre no sé si hauríem arribat fins aquí. De fet, potser amb cap altre. Mira si és fort. Perquè (atenció!) es va presentar a unes eleccions amb la promesa de convocar una consulta, encara que tingués la negativa de l'estat, i ahir és el que va fer. Obeint els votants, desobeint l'estat. Molt i molt gran, el president. Perquè posa en perill la seva integritat física i perquè el deuen tenir espiat, vigilat, punxat, i cablejat per dalt i per baix. Perquè és transparent en el procés i cada pas que fa, l'explica, i molt sovint en anglès i francès. Moltes gràcies president per anar pel món i no fer el ridícul monolingüe. Perquè no ha cedit al xantatge que li fan a través de les portades i amenaces diàries. Perquè, ell també, s'enfronta a un estat poderós. Perquè a sobre, tot això, ho fa mentre el seu partit s'enfonsa. I més que s'enfonsarà després de l'aparició del vell ple de supèrbia de divendres. (Per cert, gran post, sobre l'esperpèntica compareixença de Pujol escrita per un català des de l'exili: Josep Sala i Cullell. Enamorat estic dels seus posts des del fiord).
Però sobretot, sobretot, si jo dono les gràcies al president Mas, és perquè sóc dels que crec, i molt seriosament, que si arribem a la independència tenim una escletxa petita de capgirar-ho molt tot. Digueu-me ingenu, família, però jo no veig aquesta escena del tot improbable a pocs anys vista en cas d'independència: Barcelona, l'Amsterdam del Sud pel que fa a les drogues. Catalunya, país amb una potent banca pública, els actuals banquers jutjats i, alguns, a la presó. Desmantellament de l'actual sistema de peatges. Meritocràcia a la universitat, pública, i per qui calgui gratuïta. Sí, digueu-me ingenu. Els joves, al fer 18 anys, reben una pensió durant 5 anys. Només reben la pensió si marxen de casa els pares. El castellà deixa de ser obligatori. L'anglès, pujant com l'escuma i el deute, auditat. I si cal, no pagat per il·legítim. I sobretot, sobretot, l'economia, mai més tractada com una ciència exacte sinó com el que és, una ciència social.
No crec que el president Mas coincideixi en gaires d'aquestes idees. De fet, crec que moltes les batallaria en contra. Però ell, amb la seva feina (i quina feina!) fa possible que això pugui passar. Mas es pot trobar que ens ha ajudat a arribar a la independència per trobar-se amb una Catalunya on ERC mani d'entrada i una Barcelona amb Ada Colau d'alcaldessa i un capitalisme posat en qüestió i, amb sort, i molta intel·ligència, superat. Per mi, això, venint d'un alumne del Liceu Francès, i ferm partidari del capitalisme, és digne d'elogi. I no em serveix dir que és l'ANC que pressiona, que són Junqueras o les classes populars els que no deixarien fer altra cosa. No. Jo no comparteixo en absolut aquesta idea que ens presenta Mas com un home sense opció, ni voluntat, i que fa el que li diuen, pressionat per totes bandes. A mi em passa el contrari: el veig que va a totes, el president. A vegades, el que hi va més de tots ells. I per això m'entren unes ganes enormes de tornar-ho a dir: moltes gràcies, president, per l'enorme feina que fa.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015