Opinió
-
Elles no tenen poder (o no en volen)
Marta Rojals
10.02.2015
-
Dimensions planetàries
Oriol Izquierdo
09.02.2015
-
El sexe amb robots
Andreu Barnils
08.02.2015
-
Ciutats mortes
Xavi Sarrià
06.02.2015
-
Votaria contra aquesta constitució
Pere Cardús
05.02.2015
-
Elles no tenen poder (o no tenen temps)
Marta Rojals
03.02.2015
-
Alexis Tsipras i el fonamentalisme hel·lenista
Joan-Lluís Lluís
02.02.2015
-
La meva constitució catalana
Andreu Barnils
01.02.2015
-
Un infern en diferit
Xavi Sarrià
30.01.2015
-
Mas a la comissió: pim-pam-pum o pas de gegant
Pere Cardús
29.01.2015
-
La llengua catalana és de goma
Marta Rojals
27.01.2015
-
Tornem a la granja d'Orwell?
Oriol Izquierdo
26.01.2015
-
Perdem
Andreu Barnils
25.01.2015
Marta Rojals
12.11.2013
Confia'ls de nou el teu futur
Si tens entre trenta-cinc anys i cinquanta, ja et deus haver adonat que et busquen. Els anuncis proliferen a la premsa, a la ràdio, a la televisió, per internet: són els plans de pensions 'reloaded', que et volen salvar la vida. La publicitat dels plans de Bankia, per exemple, que fa servir dibuixos animats de la nostra infantesa, és especialment cruel: et clava una imatge de l'abella Maia i el missatge: 'Si te'n saps la cançó, necessites un pla.' Ara vindria la broma que comença dient 'Dels creadors de les participacions preferents...' i acaba amb l'acudit: 'Confia'ls de nou el teu futur.' És que em cauen les llàgrimes.
Tanmateix, posem que va seriosament, que aquesta vegada no hi ha trampa. La idea publicitària és la de sempre: fer-te creure que els plan de pensions ja no són una opció, que són una necessitat, com menjar o procurar-se un lloc on caure mort: I demà què menjaràs, si tens la nevera buida? I demà on dormiràs, si no et pots pagar una casa? I demà de què viuràs, si encara no t'has fet un pla de pensions? Tot plegat tindria sentit si et poguessin garantir que fins a seixanta-set anys tindràs manera d'omplir la nevera, de pagar l'habitatge i de satisfer les aportacions d'aquest 'producte' sense interrupció. Algú a la sala hi posaria la mà al foc?
Amb tota la innocència em demano: en quina dimensió viuen aquests 'planificadors'? Qui pretenen salvar? No deu ser pas a la majoria de trenta-tants que ja no som a temps de complir la suma impossible de cotitzacions. Suposant que en els deu anys vinents (re-)trobéssim una feina fixa amb un sou digne, encara hauríem de treballar fins a la quarta edat per poder guanyar-nos la pensió, moment en què potser més que un 'pla' necessitarem un nínxol. I si som autònoms... Bé, o parlem de pensions o parlem d'autònoms, tot alhora no pot ser.
Vejam: o m'he perdut alguna cosa, o simplement és que no entenc ni fava en economia. Com pretenen que ens paguem un futur els qui amb prou feines si ens podem pagar un present? Coneixent-los, encara ens vindran dient que la solució és demanar un crèdit, i vinga tornar a començar cases per la teulada. Pretendre solucionar un problema creant-ne un altre és un model de negoci caduc. Uns cracs arruïnen el país, el país arruïnat et deixa sense feina, sense feina no pots cotitzar prou, i pam, idea!, il·luminació!, els primers t'ofereixen el 'producte' per a tancar el cercle... passant per alt el detall que no el podràs pagar.
Tot plegat fa pensar que no n'aprenem, o que no ens interessa aprendre'n. Per tornar a confiar que aquesta carambola acabarà en negoci s'ha de viure en una realitat paral·lela on els jóvens troben feina, i que aquesta feina no s'acaba mai, com el totxo infinit que mai no baixa. Un pla de pensions vindria a ser com una hipoteca a trenta-cinc anys: la vella promesa que quan et jubilaràs tindràs el premi sencer. I ja sabem com ha acabat la història de les hipoteques: gana per avui... i l'endemà ningú no l'ha vist.
És clar que, si ets d'aquests manadors de bancs que per a tenir pensió --milionària-- només has de posar la xifra als estatuts de l'entitat que manes, s'entén que puguis pensar que d'on no n'hi ha, sí que en pot rajar. Però la realitat indica que aquest cop ni els qui voldran no us podran ajudar a perpetuar la construcció de més cases per la teulada. I els manaires de més amunt, si volen tapar el forat dels bancs, ja saben on hauran d'entaforar aquestes hipoteques de futur. Potser ara que no us les podrem finançar ho veureu tots d'una manera més clara.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015