Opinió
-
Per què Vilaró no respon les preguntes concretes?
Vicent Partal
05.06.2009
-
Ple de dolor, encara
Vicent Partal
04.06.2009
-
Sort que són 'dels nostres'
Vicent Partal
02.06.2009
-
Rosa Díez juga a Mallorca
Vicent Partal
01.06.2009
-
Gràcies, Pep
Vicent Partal
28.05.2009
-
Dues dones mortes
Vicent Partal
26.05.2009
-
Europa ens interessa
Vicent Partal
25.05.2009
-
D'eleccions
Vicent Partal
22.05.2009
-
Saber sumar
Vicent Partal
20.05.2009
-
El dret de celebrar en pau la lliga
Vicent Partal
18.05.2009
-
Com ho volien amagar?
Vicent Partal
15.05.2009
-
Tres presidents
Vicent Partal
14.05.2009
-
L'home a qui van tancar la porta
Vicent Partal
06.05.2009
Vicent Partal
12.09.2006
Un curs clau
Una certa tradició marca l'11 de setembre com el principi del curs polític, un curs que aquesta vegada serà molt especial. El mes de juny vinent hi haurà hagut, com a mínim, eleccions a totes dues generalitats, al govern balear, a la diputació aragonesa, a la gran majoria dels ajuntaments, segurament també a la presidència de la república francesa i qui sap si a les corts espanyoles. Una veritable marea política més que concentrada, que és evident que canviarà la nostra realitat política, per a bé o per a mal i, en alguns casos, d'una manera radical.
Durant el curs hi haurà ocasions sobrades de parlar de totes aquestes eleccions i del clima que concitaran. Però ja hi ha uns quants interrogants clars sobre la taula, i unes quantes incerteses.
Al Principat és més que segura la victòria electoral de Convergència i Unió, però resulta difícil de creure que Artur Mas puga ser el pròxim president. Esquerra té encara la clau i sembla decidida a repetir el tripartit, malgrat l'experiència traumàtica d'aquest últim any i bo i sabent que Montilla serà molt més dur amb ella, i molt menys catalanista que no Maragall. Aquesta és la dada central de les eleccions, sens dubte. I segurament que la gent d'ERC és conscient que, si renoven el tripartit, aquesta decisió, òbviament legítima, tindrà repercussions molt profundes a terme mitjà per al país i per a ells mateixos.
Al País Valencià i a les Illes la situació és ara mateix molt confusa, especialment en el cas valencià, potser perquè les eleccions no seran fins al maig. Canviar la Generalitat i el govern balear requereix un pacte del PSOE amb nacionalistes i forces d'esquerra. Però en cap cas aquest pacte no sembla fer-se visible. En el cas valencià, aquests darrers dies és ben visible que Esquerra Unida i el Bloc no troben la manera de fer el pacte entre ells que seria el primer pas d'un acord més ample. I la moció de censura presentada ara pel PSPV encara complica més el panorama. El PSPV sap que no farà president Pla amb els seus sols vots i que necessita una coalició forta al seu costat, però després d'haver pactat amb el PP un estatut de vergonya, fer mocions electoralistes no sembla el millor camí per a calmar una esquerra nacionalista (o no) que té molt irritada.
La sorprenent decisió de fer ministre Joan Clos ha obert un altre front de batalla decisiu: a la ciutat de Barcelona. Els socialistes, que governen la ciutat des de fa trenta anys, veuen possible, per primera vegada, que guanye Convergència, un partit que ha fet bé els deures aquests darrers anys i que, per primera vegada, té en Xavier Trias un aspirant a alcalde creïble. No cal ni referir-se a les repercussions de tota mena que tindria el fet que la capital canviés de color polític (potser amb el suport d'una Esquerra que, diuen, pot vendre la maniobra com una prova d'equidistància). El de Barcelona no serà pas, ni de bon tros, l'únic ajuntament important en què hom jugarà fort, però sí el que ara presenta més condicions perquè s'hi esdevinga un canvi polític. A València, en canvi, no sembla pas que Carme Alborch puga fer prou mal a Rita Barberà.
Si és segut que totes aquestes eleccions s'hauran fet abans de les pròximes vacances d'estiu, no podem pas descartar que tant l'estat francès com l'espanyol es visquen també processos electorals decisius. De fet, el 2007 hi haurà eleccions a la presidència de la república francesa, per més que ara encara no se sàpiga si Chirac aspirarà a un nou mandat o no. I segons com vagen les coses al País Basc, tampoc no fóra estrany que Zapatero volguera aprofitar l'ocasió per assegurar-se una majoria més còmoda que no la que ara té, exigua i 'catalanodependent'.
Comencem doncs el curs, si és que és certa la tradició, sabent que serà un curs clau i, en molts sentits, irrepetible.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015