Opinió
-
Blanca Rivas (CGT): 'Fins que no ens adonem que el sistema no funciona sense nosaltres no ens tindran en compte'
Blanca Rivas
29.03.2012
-
Manel Perlada (UGT Illes Balears): 'La conflictivitat va creixent, també les mobilitzacions'
Joan Vila
29.03.2012
-
Gabriel Bibiloni: 'El govern balear vol destruir la bona convivència i la pervivència de la identitat del país'
Gabriel Bibiloni
16.03.2012
-
'Per biografia i per caràcter, Teresa Pàmies era diferent a tots els altres escriptors'
Xavier Folch
13.03.2012
-
Diego Gómez: 'Sense immersió no hi haurà més normalització'
Diego Gómez
13.03.2012
-
Salvador Cardús: 'Qui un dia es lleva independentista, mai més no se’n va a dormir autonomista o federalista'
Salvador Cardús
09.03.2012
-
Màrius Serra: 'Ara han estat tres famílies, demà poden ser un parell més'
Màrius Serra
08.03.2012
-
Josep Bargalló: 'S'obre una escletxa que s'ha d'impedir que s'eixampli'
Josep Bargalló
08.03.2012
-
Carme Laura Gil: 'La resolució obre la porta a trencar el model educatiu i la cohesió social'
Carme-Laura Gil
08.03.2012
-
Bernat Puigtobella: Una mala traducció d'una mala traducció
Bernat Puigtobella
06.03.2012
-
Marta Ter: 'El frau s’ha comès amb mètodes diferents'
Marta Ter
05.03.2012
-
Vladímir Putin, part de la solució o del problema?
Marta Ter
04.03.2012
-
Karel De Gucht: 'ACTA: realitat i ficció'
Karel De Gucht
01.03.2012
Oriol Izquierdo
12.01.2015
Elogi i mesura de l’autocensura
Jo sóc un bèstia. Ja sé que els que em coneixen, o es pensen que em coneixen, no s'ho creuran. Però és així: sóc un bèstia, un groller, un punt dèspota i prou mal educat. Ho puc ser, molt. Ho he estat. Però quan ho he estat no m'he agradat. Me n'he penedit. M'he sentit malament i, a més, no he estat eficaç ni he aconseguit els meus objectius. Per això em continc. He après a contenir-me. A censurar-me, si voleu dir-ho així. Aquest és el preu de l'educació: ens contenim, ens mesurem, ens censurem, i és aquest exercici de mesura i contenció una condició de possibilitat, potser la condició imprescindible, per a la creació d'espais de diàleg i de convivència. L'autocensura és, doncs, un element bàsic de civilitat. Sobretot si la practiquem sense renunciar a la ironia, que tot ho matisa.
Crec que exercitar-me en la contenció i en la ironia m'ha permès d'esdevenir una persona d'ordre. Me n'enorgulleixo modestament. I alhora sé que és per això mateix que no m'agrada gens que algú intenti fer-me callar. Que em constrenyi la imposició de cap correcció política i, encara més, cap insinuació de censura. Entenc la contenció i l'autocensura com una part irrenunciable de l'exercici de la llibertat: decidiré lliurement què callo a cada moment, i què dic i com ho dic. Dir-ho sempre tot i dir-ho de qualsevol manera no em fa més lliure; però sóc lliure de dir el que vull i el que crec que he de dir, i de fer-ho com i quan crec que és oportú. M'autocensuro, aleshores, perquè fer-ho és bo per a mi i per a l'acte de comunicació que vull construir.
No he estat mai lector de Charlie Hebdo. Ni d'El Papus ni d'El Jueves. La Codorniz em queda lluny per poc i si vaig comprar algun número d'aquells intents de revifar El Be Negre va ser per una mena de barreja de curiositat i solidaritat. No n'he estat lector, però em sembla saludable que es publiquin. Estic convençut que el broc gros, l'esperpent, l'astracanada i la grolleria són imprescindibles. Fins i tot quan adopten formes tan irreverents, demencials i estúpides —posem-hi un exemple concret, polèmic—, com les del Taller Llunàtic, que m'ofenen i em disgusten profundament. Perquè ens ajuden a mantenir-nos desperts i estimulen la mirada crítica. En contra seu i tot, si cal. Perquè ens ajuden a descobrir el límit d'allò que considerem acceptable, els límits del respecte que volem per a nosaltres mateixos i, per tant, en coherència, que defensarem per als altres. Perquè ens ajuden a no sucumbir a l'esperit acomodatici i a l'acceptació del tòpic.
I perquè, tot això, ho aconseguim gràcies a l'arma de la paraula i de l'humor. Amb instruments intel·lectuals. Els més potents de què podem disposar contra la intolerància i la violència. Al capdavall, els únics de debò que tenim. Els únics —diguem-ho en tòpic— si no és que estem disposats a cedir la força de la raó a la raó de la força. La violència no dóna mai la raó: pot substituir-la, quan la foragita. I aleshores ens deshumanitzem per convertir-nos en monstres o en màquines.
Aquesta és la paradoxa dolorosa i irresoluble a què ens confronta el fanatisme. Podrem convèncer amb la paraula i la raó el fanàtic armat i assedegat de sang, el monstre irracional, la màquina programada? No tenim més remei que intentar-ho i persistir-hi una vegada i una altra, mentre siguem vius, ni que ens costi la vida. O el fanatisme ens haurà vençut.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015