Opinió
-
Alfred Bosch: 'Gibraltar, per a Espanya, és com Catalunya'
Alfred Bosch
13.08.2013
-
Manel Alves: 'Necessitem 70.000 persones per omplir les Terres de l'Ebre'
Manel Alves
09.08.2013
-
Què implica prorrogar els pressuposts?
Elisenda Paluzie
07.08.2013
-
Maria Antònia Font: 'Bauzá vol infondre la por entre el professorat'
Maria Antònia Font
01.08.2013
-
Joan Joan: 'Veig cendra, silenci i pedres'
Joan Joan
30.07.2013
-
Jordi Bilbeny: 'Universitat Nova Història: un espai per a recuperar la història i la dignitat'
Jordi Bilbeny
29.07.2013
-
Lengua Viua: 'Cau contunhar persutant tà qu’er usatge der aranés sigue present ena vida vidanta dera gent'
Lengua Viua
28.07.2013
-
Tretze federacions de països no independents al Mundial de Natació. I Catalunya?
Albert Bertrana
22.07.2013
-
Eugeni Casanova: Que enviïn algun tanc, per favor
Eugeni Casanova
18.07.2013
-
RTVV: la penúltima desfeta del País Valencià
Amàlia Garrigós
16.07.2013
-
Salvador Cardús: Una candidatura excepcional per a una oportunitat única
Salvador Cardús
11.07.2013
-
Dels nervis i les tupades del 1992 a l'emoció i la comunió del 2013
Tomeu Martí
04.07.2013
-
Odei A.-Etxearte: Sóc de 'Santako', no imbècil
Odei A.-Etxearte
03.07.2013
Jaume Barberà
06.02.2013
Jaume Barberà: L'única solució és la regeneració radical de la democràcia
Hi ha moltes definicions de corrupció. Em quedo amb aquesta: 'Comportament polític desviat.' I dic això perquè no tota la corrupció té base econòmica, encara que t'hi aboqui. Una definició més acadèmica seria: 'Abús de poder públic per a obtenir benefici particular'. Però no sempre és benefici particular; també pot ser benefici de grup, de partit, d’empresa, etc. Les causes són, així mateix, molt diverses. I, com en tot, s'ha de triar. Jo opto per 'manca de valors i impunitat'.
És només una sensació, que la classe política sigui cada vegada més corrupta. No hi havia corrupció en el franquisme? En democràcia són més a repartir i, a més, hi ha més altaveus. S’ha educat en valors? Aquí no hi ha respecte per res que sigui públic. Vés a un parc públic dels Estats Units o d'un país nòrdic i comença a fer malbé tot allò que trobis. Ja veuràs, ja, què et passa o què et diuen els qui ho puguin veure.
De corrupció, n'hi ha a tots els països. El problema és el grau de tolerància i les conseqüències que reben els qui cometen aquesta mena d’actes. Un altre exemple, paga als Estats Units amb un xec sense fons i fes-ho aquí.
No crec que la societat sigui més intransigent amb la corrupció ara que abans. Només passa que ara els qui manen et fan pagar les seves festes, s’agenollen davant les exigències d'allò que anomenen mercats, governen amb programes que no et van dir que adoptarien, et desnonen, t’acomiaden, et cusen d'impostos, t’empobreixen i, a més, et diuen que entre tots ho arreglarem tot. Home, doncs no. I després et posen, tant sí com no, la cançoneta o el mantra de l’austeritat.
I com que la ciutadania ha arribat, o va arribant, a un grau d’asfíxia totalment inacceptable, no passa per alt, amb raó o sense, cap desviament que pugui cometre la classe política, col·laboradora necessària en l'orgia orquestrada pel capitalisme financer i de casino. I això és així perquè el distanciament entre representats i representats és cada vegada més gran. Enorme.
Però si demà comencés la recuperació econòmica, tornarien les tapes desconstruïdes a cent euros, els Cayennes per la Diagonal i la fatxenderia. Per això dic que no crec que se sigui més intransigent. I no ho serem fins que no s’eduqui en valors.
A Espanya hi ha partitocràcia, amb les seves franquícies autonòmiques corresponents: ara tu, ara jo. Una partitocràcia que ha teixit tota una xarxa clientelar d’interessos i que fa que s’hagi ocupat l’estat. A la classe dirigent de sempre, això ja li va bé: la legitima. Totes les institucions de l’estat són ocupades per militants, dirigents o ex-dirigents de partits polítics. I, per si no n’hi ha prou amb això, se’n van als consells d’administració d’empreses concessionàries de serveis. Són l’elit extractiva o xucladora o, si vols, allò que s'anomena 'totalitarisme invertit'. Tot per al poble, però sense el poble.
Només hi ha una solució: una regeneració radical de la democràcia, que exigeix la reforma de la constitució, la llei electoral i la limitació de mandats.
La constitució del 1978 s'ha mort, com s'ha mort també la transició. S’ha acabat. L’elit extractiva és lampedusiana. Per tant, si es vol fer més difícil la corrupció, més enllà de la bona voluntat, que n'hi ha, s’ha de construir un nou edifici. No n’hi ha prou de rehabilitar-lo. I que consti que no tots els polítics són iguals. Però aquesta partitocràcia ho fa malbé tot.
Potser encara no se n’han adonat, però la crisi ha posat fi a moltes complicitats. Per exemple, cada dia els serà més difícil de veure el periodisme que els agrada: el reverencial.
La classe política ha d’entendre que o bé hi ha una regeneració que ens porti a un sistema d’una alta qualitat democràtica, o bé la vida política i social s’anirà degradant cada dia més. Tots plegats ens hem de tornar a implicar en la vida pública. L'amenaça del populisme o de salvadors de la pàtria és la temptació que poden tenir alguns. I és una amenaça que no s’hauria de negligir. Pel que fa al procés sobiranista, sempre he dit que a la independència hi hem d’arribar nets i endreçats.
Jaume Barberà (@jaumebarbera), periodista
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015