Opinió
-
Idò sí, els Països Catalans existeixen!
Maria Antònia Font
11.12.2013
-
Ara, 'Cultura del poble valencià' a les escoles!
Pere-Enric Barreda
11.12.2013
-
El treball domèstic de les nenes al món
Maria Àngels Viladot
09.12.2013
-
'L'amenaça fatxenda contra l'escola de Xàtiva fóra intolerable en un país democràtic'
Albert Dasí
07.12.2013
-
Madrid, Ciutat Sol, ciutat paràsit, forat negre
Eugeni Casanova
07.12.2013
-
Alfred Bosch: Els catalans hem de fer nostra la lliçó de Mandela
Alfred Bosch
05.12.2013
-
Carlos Slepoy: 'A l'estat espanyol hi ha hereus biològics i ideològics del franquisme enquistats'
Carlos Slepoy
05.12.2013
-
Del trencament constitucional unilateral al sí a la sobirania
Teresa Mira i Enric de Vilalta
03.12.2013
-
Si continuem, el canvi és imparable
Gerard Fullana
02.12.2013
-
El llibre escocès de la persuasió
Meritxell Ramírez
29.11.2013
-
La mentida com a estructura d’estat
Eugeni Casanova
26.11.2013
-
Enric Nomdedéu: 'Després de Carlos Fabra en cauran més'
Enric Nomdedéu
25.11.2013
-
Volem Canal 9, volem TV3
Acció Cultural del País Valencià
23.11.2013
Maties Salom
02.01.2015
La certesa i una incògnita
Potser l'única certesa que tenim a les Balears aquest 2015 és que serà l'últim any de presidència de José Ramón Bauzá. Ell mateix s'ha aplicat a perdre qualsevol possibilitat, començant per decebre la munió d'afiliats i simpatitzants que el varen adoptar com a mal menor. L'altra opció dins del PP havia estat l'amortitzat Carlos Delgado, aquell conseller de Turisme milhomes que ja forma part de l'imaginari col·lectiu lluint llampants camises 'rojigualdas' i exhibint els testicles sangonosos d'un cérvol coronant-li la closca. Tot això, que va passar fa quatre dies, ens sembla del plistocè. Bauzá ha esmenat a la baixa les previsions de la gran majoria dels votants propis i aliens, que el 2011 presagiaven una legislatura grisa. El resultat, més que gris, ha estat marró. I ho veu tothom.
L'esperança per al futur és la traducció en polítiques --i política-- de la insòlita mobilització aconseguida en suport de l'educació pública i tot allò que ha remogut. L'univers de les esquerres, ecologista i nacionalista ho ha intentat aquests darrers mesos amb unes primàries que de primer es van qualificar de 'modèliques' i que varen derivar en un vodevil patètic. Res de nou: a petita escala no podem deixar de fer un paral·lelisme difús amb la performança que ens ofereixen al Principat sobre la manera com s'ha d'articular políticament allò que socialment és claríssim. A Mallorca, Més i Esquerra han tornat de la pitjor manera a la casella de sortida, quan podrien haver recorregut un bon tros de camí.
Per part dels socialistes, el capteniment silenciós només s'explica per la confiança sorprenent en una maquinària que, sense haver-los acabat de rutllar mai bé, els ha col·locat dues vegades al capdavant del Consolat de Mar. Fan una feina invisible i metòdica, però han de defugir d'entrar en determinats vespers, i això els afeixuga. Necessiten força d'aquí al maig, i han de confiar en la pegada que tradicionalment els ha ofert l'estratègia estatal. Que, ara mateix, navega entre contradiccions i intenta minimitzar la tempesta perfecta que portarà Podem en el panorama electoral.
Perquè és obvi que la incògnita més destacable d'aquest 2015 és l'impacte real de la marca política que hores d'ara té més valor mediàtic en tot l'estat espanyol. A les Balears, Podemos-Podem pescarà vots que fa quatre anys varen anar al PP, al PSIB-PSOE i als partits que avui formen part de Més. I, cosa que és més important i esdevindrà definitiva per a la conformació de les institucions: introduirà en l'escrutini vots que no hi havien estat mai. També deixa sense opcions al parlament i als consells projectes com ara Proposta per les Illes (PI), i estronca els anhels d'UPD. Els partits tradicionals provaran el seu metabolisme basal, i tots hauran de treballar per traduir la confiança recollida en acció política i institucional. El primer, el PP. La resta podran donar gràcies si superen la barrera mínima.
En tot cas, el govern que en surti tindrà el camí fàcil: en José Ramón i la seva legislatura marró deixen el llistó ben avall.
Maties Salom, periodista.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015