Opinió
-
Entre el 9-N i eleccions: negociació internacional
Xavier Solano
18.10.2014
-
President, no ens feu un 9-N!
Joan Ramon Resina
15.10.2014
-
Endavant, enrere, endavant
Josep Bargalló
15.10.2014
-
Doblem l'aposta: plebiscitàries
Quim Torra
15.10.2014
-
9-N, la prova de l'ànec
Francesc Ribera 'Titot'
15.10.2014
-
Que Cotino se'n vaja és bo per a la democràcia
Mònica Oltra
14.10.2014
-
La consulta és teatre, naturalment
Eugeni Casanova
14.10.2014
-
En deute amb Espanya
Albert Pont
11.10.2014
-
El 9 de la societat valenciana és avui
Vicent Moreno
09.10.2014
-
'Wine & Culinary': trencar tòpics
Montserrat Serra
04.10.2014
-
Una coincidència gens anecdòtica
Josep Cruanyes
02.10.2014
-
Pluralism vs. separatism?
Paul Costello
26.09.2014
-
On és ICV-EUiA?
Jordi Domingo
26.09.2014
Salvador Garcia-Ruiz
14.07.2012
Salvador Garcia-Ruiz: 'No els cal intervenir-nos, en tenen prou de continuar asfixiant i humiliant'
Nous tambors d'amenaça d’intervenció...
El govern de l'estat espanyol ha activat els mecanismes per a intervenir vuit comunitats autònomes, entre aquestes Catalunya, per desviacions en l’objectiu de dèficit públic. Ara és una amonestació i, si no rectifiquen, tindran sanció; i si continua la indisciplina..., intervenció. S’atrevirà el govern espanyol a intervenir Catalunya?
No ho sé, però cal tenir en compte algunes consideracions:
-Estem d’acord que Espanya és intervinguda? Com podem negar, doncs, que Catalunya també sigui intervinguda! No ho és formalment amb la nova llei, però sí de facto, a partir del moment que el govern ha de demanar a l’estat diners que no té per a poder fer efectius els seus pagaments --sense, tot i així, poder-ho pagar tot--, ha d’implantar retallades imposades per l’estat, i rep amenaces, si no compleix els seus objectius de dèficit.
-L’estat no necessita intervenir-nos, no encara: en té prou de 'forçar' la Generalitat a aplicar noves retallades amb l'amenaça de tancar-li l’aixeta --el govern ja ha avisat d’una nova tanda de retallades. I no té marge per a evitar-ho, perquè la Generalitat, ni que vulgui, no pot gastar més, perquè el problema del dèficit públic és sobretot un problema de tresoreria. I obligant la Generalitat a assumir el cost polític de les retallades aconsegueix que els ciutadans de Catalunya culpin el govern propi, i no l’estat, de les llistes d’espera, del final de la sisena hora i de moltes retallades més. I aquesta pressió encara augmentarà més, amb tensions extremes en la tresoreria de la Generalitat, que haurà d'acabar acceptant el nou ajut de l’estat a les autonomies a través de l’ICO, que es farà, òbviament, en canvi de més control i menys autonomia.
És a dir, com a punt de partida, ja som parcialment intervinguts, i l’estat no necessita 'consumar-ho' de manera immediata, perquè la nostra situació és de molta debilitat, que anirà a més, i això, a l’estat, ja li convé.
Dit això, si, tot i així, ens intervenen, què?
-Catalunya --i la resta d’autonomies-- previsiblement no compliran l’objectiu de dèficit públic. Per tant, l’estat tindrà 'legitimitat' per a intervenir quan tingui la certesa d’aquest incompliment, basant-se en una llei que, per cert, ha estat aprovada per una majoria de diputats catalans a Madrid --que també fan majoria a Catalunya.
-La Unió Europea, inversors i premsa internacional veurien amb bons ulls aquesta intervenció: l’estat, per fi, disciplina les autonomies incomplidores (sic). I entre aquestes, Catalunya és la que té més deute, aquella de què més es parla, i la que s’oposa a mesures liberalitzadores del govern de l’estat, com la llibertat d’horaris comercials. És a dir, si el govern apel·lés a Brussel·les davant una intervenció, com ha advertit el conseller Mas-Colell, aquests potser respondrien que el seu interlocutor són els estats, no les regions, i que, a ells, ja els està bé un control més gran de les autonomies --la mateixa incomprensió es rebrà quan s’expliqui el pacte fiscal al món.
És a dir, legitimitat per a fer-ho i aplaudiments des de l’exterior, si ho fan.
I ara què? La intervenció, o amenaça d’intervenció, o el tempo fins a la intervenció, és part d’un guió per a aconseguir la derrota per asfíxia de Catalunya. No necessiten culminar-ho ara, en tenen prou de continuar collant, asfixiant, humiliant. I el temps s’esgota: vaig advertir d’aquesta estratègia de l’estat i de l’amenaça d’intervenció l’octubre del 2010, i allò que s’ha fet des de llavors ha estat intentar de guanyar temps, esperar que la situació econòmica millorés, retallar, intentar d'acordar un pacte fiscal que no anirà enlloc... fins a arribar a l’abisme actual.
El problema no és l’estratègia de l’estat. El problema és la incapacitat de respondre des de Catalunya.
Salvador Garcia, economista, blocaire, i membre del Col·lectiu Emma
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015