Opinió
-
Jean-Marc Rouillan, memòria viva
Xavier Montanyà
20.04.2004
-
El bon Rodolfo
Xavier Montanyà
05.04.2004
-
L’anul·lació legal del franquisme
Xavier Montanyà
23.03.2004
-
La llàgrima 'progre'
Xavier Montanyà
10.03.2004
-
Un respecte a Puig Antich
Xavier Montanyà
03.03.2004
<88/88
Martí Estruch Axmacher
19.12.2007
Opcions personals
L’escola dels fills del president Montilla va ser motiu d'un cert debat públic i mediàtic fa uns quants dies. Els tres fills petits de Montilla van a l’Escola Alemanya de Barcelona, un dels pocs centres no religiosos cent per cent privats que hi ha a la ciutat. Hi havia qui exposava una certa incongruència entre aquest fet i el discurs polític del PSC, que sempre ha acusat les escoles privades, i fins i tot les concertades, de ser elitistes i discriminatòries perquè no acullen immigrants. L’Escola Alemanya costa uns 4.000 euros anuals, matrícula a banda, tant si mires el web en espanyol com en alemany, que són els dos idiomes disponibles. El partit va sortir a defensar el president: és una opció personal. La frase ha fet escola, si se’m permet el joc de paraules fàcil. Vegem-ho.
Al dinar de Nadal del Consell d’Administració de Codorniu, el president de l’empresa va brindar amb Freixenet (Monastrell xarel·lo). És la meva opció personal, va dir als astorats assistents. També es van sorprendre l’altre dia a la fàbrica de Mercedes-Benz, quan van veure que el director general arribava amb un flamant Audi (A6 Avant). Deu ser la seva opció personal, van pensar. Més inquietud va suscitar la notícia que el president de Caixa Catalunya havia mogut els seus estalvis al Banc de Sabadell. Tot i que ell insistia que era una opció personal, molts van sospitar que alguna cosa no rutllava fi a l’entitat.
Costa de creure, oi? Si la dona del Cèsar, a més de ser honrada, convé que ho sembli, potser qui creu en l’escola pública, a més de pregonar-ho als quatre vents, convé que hi porti els fills.
La Juani fa tres anys que fa feina de caixera al Condis. És la seva opció personal, no cal dir-ho. Com ho és el fet de viure en un piset mal ventilat de seixanta metres quadrats. Els nens els porta a l’escola pública que té a tocar de casa, perquè li va semblar que hi aprendrien català i les tradicions del país, perquè ella és de Lugo. Ara, per Nadal, ha decidit de regalar una subscripció a Cavall Fort a la gran, tot i que per pocs diners més l’hauria poguda subscriure al Bussi Bär. Digueu-li provinciana, però és la seva opció personal.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015