Opinió
-
L’autonomia llur
Joan Mir
26.06.2006
-
Orfes, un any més
Martí Estruch Axmacher
21.06.2006
-
Engrunes de pastisset
Julià de Jòdar
20.06.2006
-
Correos forever
Martí Estruch Axmacher
09.06.2006
-
Vida privada
Mercè Ibarz
29.05.2006
-
L´últim obstacle
Julià de Jòdar
25.05.2006
-
Violentíssim serà el goig de les nits
Andreu Barnils
23.05.2006
-
El pa i l'estatut, els volem sencers
Martí Estruch Axmacher
18.05.2006
-
La italianització de Catalunya
Joan Mir
16.05.2006
-
Gent al museu
Mercè Ibarz
05.05.2006
-
Què us fa por, demòcrates de talla única?
Julià de Jòdar
04.05.2006
-
El Barça somrient
Jaume Subirana
27.04.2006
-
Diguem no
Martí Estruch Axmacher
25.04.2006
Albert Dasí
02.02.2010
Cabanyal, any zero
Havíem quedat al carrer de la Reina cruïlla amb Tarongers, al Cabanyal, per defensar la casa –Perquè és la casa del pare. Jo volia ficar-me en aquella pell, la dels veïns que tenen amenaçada la casa: imagine què podria ser capaç de fer, per defensar-la, per impedir que una decisió política, que no vol dir necessàriament ni equilibrada ni convenient, m'enviés les màquines excavadores i m'obligués a anar-me'n, de la casa dels pares. Molts dels polítics que han decidit de donar suport a aquest estil de fer política peguen en orfes, perquè no saben què és viure a la casa dels pares, a València i al Cabanyal, d’una altra manera no ens enviarien una ordre d'expulsió. Al Cabanyal, ens hi juguem més que no un grapat de cases, els valencians. Ens hi juguem una part de la història, del patrimoni –de saber qui som, en van quedant cada colp menys detalls–, però sobretot uns quants valencians s’hi juguen la casa dels pares. Són aquests que s’hi juguen molt, per la mediocritat insaciable d’un grapat de polítics.
És migdia, l’últim diumenge d’un mes de gener molt fred. A l’ombra la temperatura no enganya, però al sol el dia és esplèndid. Hem aparcat a l’estació del Cabanyal i agafem per un dels carrers vells d’entrada al barri, el del pintor Ferrandis, nascut ací mateix. Amb el Toni comente que encara som en un poble: el ritme, les botigues obertes, l’absència de trànsit, veïnes que s’expliquen que ara començaran l’arròs…, per allà baixa el tramvia, que em recorda l’antic trenet que baixava al Grau per les estacions de la Cadena, Termes, les Arenes –de xiquet vaig fer el trajecte centenars de vegades. Som en un barri que té sentor de poble, si bé la pudor de ciutat l’amenaça. Comentem que hauríem de venir-hi més, portar-hi la família, passar per aquestes balconades, de cases d’un encant irrepetible. Ho explica davant els mitjans una de les veïnes més lluitadores: 'Sense presumir, som en un barri que no té rèplica a Europa.' No fa curt, no. Hi ha més gent que s'afig al nostre caminar, tot de gent que va en la mateixa direcció, al carrer de la Reina, que és el carrer de la tia Pilar, una grauera que es va refugiar a Bétera, a cals iaios, fugint de les bombes feixistes que, aleshores, també volien fer volar el barri. Em dol saber que tinc el temps just, que hauré de tornar d’hora per un altre compromís ineludible, però sé que visc un matí especial. Fa dia d’estar-se hores amb aquesta gent, per aquests carrers, alguns dels quals poden tenir les hores comptades.
Pel carrer ja baixa la pancarta principal, 'Salvem el Cabanyal i el Canyamelar', amb tot de fotògrafs que no volen perdre el moment, una altra imatge d’una victòria dels veïns contra la política. Hi ha milers de persones, sense exagerar, que acompanyen els veïns, darrere la pancarta: salvem el barri, salvem la casa, salvem els xiquets… 'On arribarem amb els polítics, que hem de passar la vida salvant-nos?' També hi ha gent refugiada a casa, que es mira què passa des dels finestrals. Toni i jo hem mesurat la manifestació: ens hem estat més d’una hora mentre la gent passava, lentament, cap a la plaça, cap al mercat. Som molts i la gent de l’organització se sent sorpresa, gairebé feliç. La resposta ha estat tan important, que ha convertit el dia en una nova victòria de la gent senzilla, que potser després, com tantes vegades, no es traduirà en res, ni en vots, ni en cap alternativa. Potser per això l’Alarte, segons se sent per les voreres, havia preferit de no venir i anar-se’n a la festa de la carxofa, a Benicarló, quins collons d’oposició. Hi ha veïns que van molt encesos i protesten a crits: 'Han vingut molts autobusos de Barcelona, pagats, per omplir els nostres carrers.' Al Cabanyal, no ho amaguem, hi ha interessos enfrontats, i autoodi típic valencià; també hi ha endemismes purament valencians: abandonament, males arts, intoxicació i una política municipal de nocturnitat i traïdoria. Però avui la resposta de milers de persones és en favor de la casa dels pares. Hi ha partits polítics, el Bloc, Iniciativa, Esquerra, Esquerra Unida, però sobretot hi ha associacionisme compromès, joves, molts joves dels casals, moviments socials que representen les tribus del compromís en una ciutat important, València ho és, okupes, antisistema, ca Revolta, feministes, maulets, músics, actors, mestres, gent gran, gent anònima, dels pobles dels voltants, de Patraix, de Marxalenes, de Russafa, de Xúquer viu, gent que sembla feliç… Tots plegats defensen de viure a sa casa, vet ací el crim de què els acusa la política.
He tornat a casa, a ca mon pare, a fer l’arròs de diumenge, mentre uns altres tenen la casa amenaçada. Avui se’ns ha fet tard, molt tard, però pagava tan la pena viure un dia de victòria, un diumenge assolellat, gairebé feliç.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015