Opinió
-
L’autonomia llur
Joan Mir
26.06.2006
-
Orfes, un any més
Martí Estruch Axmacher
21.06.2006
-
Engrunes de pastisset
Julià de Jòdar
20.06.2006
-
Correos forever
Martí Estruch Axmacher
09.06.2006
-
Vida privada
Mercè Ibarz
29.05.2006
-
L´últim obstacle
Julià de Jòdar
25.05.2006
-
Violentíssim serà el goig de les nits
Andreu Barnils
23.05.2006
-
El pa i l'estatut, els volem sencers
Martí Estruch Axmacher
18.05.2006
-
La italianització de Catalunya
Joan Mir
16.05.2006
-
Gent al museu
Mercè Ibarz
05.05.2006
-
Què us fa por, demòcrates de talla única?
Julià de Jòdar
04.05.2006
-
El Barça somrient
Jaume Subirana
27.04.2006
-
Diguem no
Martí Estruch Axmacher
25.04.2006
Juli Peretó
14.03.2008
Adéu, NAT
Des de Nadal que ho sabíem: la revista NAT publicà al febrer el darrer número. Com una delicada i fràgil espècie endèmica, mereixedora de la màxima protecció, NAT s’ha extingit. És, no caldria dir-ho, una pèrdua cultural molt sensible per a la llengua catalana. Ens hem de preguntar com és que encara resulte tan extraordinari per a una empresa mantenir en el quiosc un producte de qualitat contrastada, dedicat a temes ambientals amb rigor científic. És aquest un exemple més que la ciència i la comprensió de la natura no són, per a polítics i gestors culturals, part indestriable de la cultura humana?
Fa uns quants dies em vaig trobar un company de carrera, dedicat professionalment des de fa molts anys a l’ensenyament en un institut de batxiller de la Ribera del Xúquer. Aquest bon amic em va confessar la seua gran decepció per la desaparició de NAT. Ell, com molts col·legues més, havia trobat en NAT una eina singular i eficaç a l’hora d’introduir molts temes de conservació de la natura i d’estudi del medi. Un mitjà atractiu per als joves, un instrument eficaç de comunicació que embolcallava una fiabilitat científica que inspirava molta confiança. Vet ací el drama: després de tres anys de presència, també als quioscs valencians, aquesta profitosa eina educativa desapareix.
Deu ser una terrible casualitat, però l’empresa que editava NAT n'ha fet coincidir el tancament amb la flamant aparició del Time Out Barcelona. La part més trista d’aquesta coincidència és la interrogació que em faig: no és possible en el nostre país de fer compatibles operacions com aquestes: una publicació alhora rigorosa i amena, d’alt valor periodístic, científic i educatiu, i una altra de gran impacte comercial com a guia d’espectacles i activitats culturals? S’han fet tots els esforços, des de l’administració i des de la mateixa empresa, per a evitar aquesta pèrdua de diversitat cultural? Com a diagnosi, una mica precària prou que ho sé, però molt significativa, puc dir que NAT tenia presència cada mes als quioscs de la ciutat de València i era, en alguns casos, l’única revista en català. Dic jo que algú devia destriar, dins el paisatge multicolor dels prestatges, aquesta raresa en català, tan ben feta i tan útil, culturalment tan necessària...
NAT era diferent en molts aspectes. Combinava amb molta naturalitat la professionalitat periodística amb l’assessorament científic. La revista era atractiva visualment sense descurar la qualitat del contingut. M’agradava que no defugira els temes relliscosos, encara que resultaren fins i tot incòmodes per a determinats sectors ecologistes. El cas més recent fou l’impecable reportatge sobre transgènics de Carme Puche, amb la supervisió de David Bueno. Com deia l’editorial signat per la directora de la publicació, Maria Josep Picó, cal reconèixer també 'el vessant positiu d’aquesta tecnologia, allunyat de les ideologies i dels interessos polítics i econòmics'. Va bé de recordar això, dit amb valentia des de NAT, ara que hi ha en marxa una campanya per a declarar Catalunya territori lliure de transgènics. No es pot negar que hi ha molta gent de bona fe darrere aquestes accions. Però els qui les orquestren saben perfectament que és una maniobra jurídica inútil. I de res no servirà continuar inventant mentides sobre els transgènics i els seus diabòlics efectes sobre els humans. Aquestes campanyes són luxes que només ens podem permetre els qui tenim l'estómac ben satisfet.
Em faig ressò del lacònic comiat de la Picó en el darrer editorial: tant de bo que fructifique una llavor en benefici de la conservació ambiental, la descoberta científica i la coneixença del nostre país. Amb l’extinció de NAT, això serà una mica més difícil.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015