Opinió
-
El Facebook de l'Ajo
Andreu Barnils
18.12.2008
-
Un home lliure s'ha mort i el seu rastre no trigarà a desaparèixer
Oriol Caba
11.12.2008
-
Grans periodistes
Xavier Montanyà
05.12.2008
-
Humphrey, il·lustre corrector d’informes
Marta Leblanc
03.12.2008
-
On és Máximo Blanco, si us plau?
David Fernàndez
02.12.2008
-
La gota i l’eclipsi
Juli Peretó
27.11.2008
-
Tu ja m'entens
Marta Rojals
26.11.2008
-
En valencià, és de llei
Diego Gómez
24.11.2008
-
L'escola, quin excés
Albert Dasí
21.11.2008
-
Encara és d’ells, el carrer?
Xavier Montanyà
19.11.2008
-
Immòbils i bocabadats
Carlota Franco
17.11.2008
-
Quan demà no és un altre dia
Marta Rojals
13.11.2008
-
Jornades de portes obertes
Xavier Montanyà
10.11.2008
Jordi Borda
15.05.2007
París-Liverpool-Getafe
No ha passat ni un any entre la glòria de París i la vergonya de Getafe. Dijous és 17 de maig i ja resten pocs dubtes que hi ha en marxa un nou procés d’autodestrucció, tan característic de la història del Barça. Què poc que ens duren els cicles guanyadors! Heus ací una humil aproximació al possible origen dels mals.
Hi ha consens. Tothom apunta als jugadors. Sortides nocturnes, actes comercials el mateix dia de partits importants, greus insults a l’entrenador en públic sense resposta disciplinària… Aquesta tesi (insisteixo, la que mantenen pràcticament tots els opinadors) responsabilitza també Frank Rijkaard d'haver perdut el control del vestidor. L’autogestió que ha instal·lat per a portar el grup se li ha escapat de les mans. Llibertat a la vida privada en canvi de responsabilitat al camp i al vestidor sembla avui un model esgotat des d’una tarda de rauxa africana a Vilafranca del Penedès.
I la institució? Des del meu punt de vista és on hem d’anar a buscar l’arrel del problema. Ningú, ni Laporta ni Begiristian, no ha estat capaç d’aturar la dinàmica galàctica en què entrava un sector important de l’equip. Els desigs de la majoria de jugadors (m’ha costat no parlar de capricis) han semblat més vinculants per a l’estructura de l’entitat que no les decisions de la junta directiva. I mentrestant, les set competicions han anat passant com un molest peatge setmanal per gaudir dels avantatges de viure a l’equip que havia d'arrasar sense problemes. La sensació que la gent té des de fora el búnker en què s’ha convertit físicament el vestidor és que ningú no ha estat capaç d’imposar el sentir del club i de desfer la bombolla viciada.
El futur és incert. La via a seguir, no. Diumenge a la tarda, mentre un equip resignat a perdre la lliga empatava amb el Betis, el Barça d’hoquei patins guanyava la novena lliga consecutiva. Aquests no s’han cansat de guanyar.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015