Opinió
-
Com a dada...
David Fernàndez
15.02.2010
-
Que tinguem sort!
Juli Peretó
12.02.2010
-
Dos mil 10
Josep Albinyana
10.02.2010
-
Salinger
Andreu Barnils
09.02.2010
-
‘Perquè tu ho vals’
Marta Rojals
08.02.2010
-
Cabanyal, any zero
Albert Dasí
02.02.2010
-
Cabanyal
Xavi Sarrià
29.01.2010
-
Gent de la 'seva'
Marta Rojals
25.01.2010
-
TeDeTe
Josep Albinyana
22.01.2010
-
Prou d'anar a remolc
Albert Dasí
19.01.2010
-
Balagan
Andreu Barnils
18.01.2010
-
Cesk Freixas
Xavi Sarrià
15.01.2010
-
Parlem de tecnologia? I prou?
Oriol Lladó
14.01.2010
Vicent Partal
14.05.2009
Tres presidents
Tots tres eren ahir al vespre al lloc principal del vell Mestalla. El president valencià, el president català i el president basc. Tres espanyols perfectes. Quan va sonar l'himne llur, les dues terceres parts del públic van xiular en massa (una tercera part era de convidats de la federació de futbol llur). No diré que tots els seguidors blau-grana i vermell-blancs xiulassen, però ho semblava. I tanmateix, el fet substancial és que els presidents que són la nostra representació legítima i màxima no tenien prou mans per a aplaudir. Dos del PSOE i un del PP. Ells saben fer política.
Vist en perspectiva, mai tants ciutadans bascos i tants ciutadans catalans no havien tingut tan clara la seua desafecció. No tinc ni idea de quin tant per cent representen, però de cap manera no són (som) un percentatge negligible o marginal. I tanmateix, a València, allà, compartint abraçades i reverències, hi havia qui hi ha: un del PP i dos del PSOE. Si ho haguera transmès una televisió europea, el narrador potser s'hauria pensat que el públic xiulava 'tres dirigents regionals'. Regionals pel partit, subsidiaris. Regionals en un pla institucional, subordinats. Però, ep!, votats i elegits. Amb tanta martingala com es vulga, però al cap i a la fi, elegits. La televisió espanyola, que enviava el senyal va ser més fidel a les tradicions llurs: ho va censurar i en paus.
El contrast entre la grada i la tribuna era, en aquest sentit, enorme. Quan xiulaven els milers i milers que xiulaven, ells s'ho miraven somrients. Com pensant: 'ja podeu xiular, però ací hi ha tres espanyols elegits democràticament per vosaltres'. Segurament també per alguns, força, dels qui ahir al vespre xiulaven. I així anem. Nosaltres ens quedem la música de vent i ells, el govern. Aquest és el drama. Aquesta és la paradoxa.
Dit tot això, gràcies als jugadors del Barça per haver aplaudit l'afecció del Bilbao i als del Bilbao per haver tornat el gest. Va ser el moment més emocionant del vespre. El Barça de Guardiola, en el joc, en la prestància, en la qualitat, en els detalls, en l'elegància, en els gestos és un retrat perfecte del país que voldríem.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015