Opinió
-
Jordi, el barber tunisià
Xavier Montanyà
24.11.2010
-
Perill al delta del Níger
Xavier Montanyà
17.11.2010
-
Santa i Catalana Hòstia
Xavier Montanyà
09.11.2010
-
Carta al director del Museu d'Història de Catalunya
Xavier Montanyà
03.11.2010
-
Ens prenen per imbècils?
Xavier Montanyà
27.10.2010
-
L’any de la visita del papa
Xavier Montanyà
20.10.2010
-
Dels Banana Boys als Pink Flamingos
Xavier Montanyà
13.10.2010
-
Sospitosos habituals
Xavier Montanyà
07.10.2010
-
Guillem, un any més
Xavi Sarrià
16.04.2010
-
El Twitter de Joan Fuster
Josep Albinyana
07.04.2010
-
Primaveres
Marta Rojals
06.04.2010
-
Flux i reflux del talent
Juli Peretó
30.03.2010
-
Jo abans prenia notes
Oriol Lladó
29.03.2010
Marta Rojals
10.07.2009
Xiquets 2.0
Qui no s'ha trobat mai amb el típic progenitor estarrufat que canta les habilitats tecnològiques de la seua criatura en els termes que ui, és espavilada que fa por: tres anys que té, i hauries de veure com remena el ratolí de l'ordinador, l'iPhone, el comandament del DVD..., el dia que ens en descuidem, ens portarà a vendre. Coi, és que els xiquets viuen el seu temps, ves quina cosa. I nosaltres, parlant de tot, ja el vivim, el nostre temps? I l'escola, i els mestres, i els legisladors de les lleis educatives, ja el viuen, el seu temps?
Diuen que la nova llei d'educació catalana permetrà que les escoles i els instituts puguin desenvolupar programes pedagògics de collita pròpia, sempre que els alumnes arribin a adquirir les competències que exigeixi el departament que avui encapçala el senyor Maragall. Però, des de fa uns quants anys ja han anat sortint alguns centres d'infantil i primària que fan provatures en aquesta direcció, experimentant amb models d'ensenyament alternatius als tradicionals, i és que l'escola analògica ja fa temps que s'ha demostrat obsoleta a l'hora d'oferir les eines que el portador d'un cervellet de l'era digital requereix per créixer, fer-se persona i guanyar-se la sal.
I és en aquesta mena de debats que sempre surt qui es lamenta de la falta de disciplina, d'esforç i de constància de la canalla d'avui. Que no estan motivats, diuen. Casualment, solen ser individus que van néixer i viure la infantesa en llars on les úniques coses endollades eren la nevera, la 'tele' i, a tot estirar, els llums de la tauleta de nit. Doncs jo diria que no cal patir, que la disciplina, l'esforç i la constància tornaran, segur, quan l'escola ofereixi als xiquets instruments que casin amb la seua realitat present i siguin vàlids per a construir la seua realitat futura. No veig que la motivació els pugui arribar per una altra via que no sigui aquesta. Els continguts podran ser els mateixos, o més aviat no, però la manera d'administrar-los per força haurà de ser diferent, perquè en el món d'avui, que literalment ja és diferent del d'ahir, els trens cada vegada hi passen més de pressa, i pobret d'aquell que hagi de córrer: déu no vulgui que sigui mestre, alumne, director d'escola o conseller d'educació.
Tot això dels canvis, dels trens i dels instruments em fa pensar en aquella colla de grecs de la quinta de Plató que recelaven de l'escriptura perquè era cantat que ens havia de fondre la capacitat de memoritzar. Doncs ja ho hem vist, algun llençol hi devíem perdre, sí, però no pas la bugada sencera, i no ens ha anat pas tan malament. De la revolució Gütenberg ençà, no fa pas tant, se'ns ha transformat fins i tot l'estructura del cervell, una estructura que ara, amb els envits de la revolució tecnològica, ens torna a fer curt, i que espera una centrifugació sense precedents en la història dels bípedes de cul inquiet.
I així ha estat que ens hem trobat de nas amb uns xiquets 2.0 que no porten pas el mateix 'software' que nosaltres, que encara necessitem actualitzacions contínues per a no perdre el fil del present. Nosaltres ja vam gaudir del minut de glòria propi quan els nostres pares van presumir que sabíem programar el vídeo amb aquella gràcia natural. Ara els toca a ells, no els ho féssim més complicat només perquè alguns dels seus predecessors viuen en la il·lusió que un dia ens despertarem de tot aquest desgavell i tot tornarà a ser com abans, que era quan les coses anaven com havien d'anar i eren com havien de ser. Per tant, l'escola del futur, que és l'escola del present, ha de ser feta a la seua mida, a la mida del món que viuen, que no sé si és ben bé el mateix que el nostre, però segur que és el seu. Dit d'una altra manera: l'escola serà digital, o no serà. I després ja podrem tornar a parlar de disciplina, d'esforç, de constància, i de tots aquells valors que, per revolucions que vinguin, no en saben res, de dates de caducitat.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015