Opinió
-
Jordi, el barber tunisià
Xavier Montanyà
24.11.2010
-
Perill al delta del Níger
Xavier Montanyà
17.11.2010
-
Santa i Catalana Hòstia
Xavier Montanyà
09.11.2010
-
Carta al director del Museu d'Història de Catalunya
Xavier Montanyà
03.11.2010
-
Ens prenen per imbècils?
Xavier Montanyà
27.10.2010
-
L’any de la visita del papa
Xavier Montanyà
20.10.2010
-
Dels Banana Boys als Pink Flamingos
Xavier Montanyà
13.10.2010
-
Sospitosos habituals
Xavier Montanyà
07.10.2010
-
Guillem, un any més
Xavi Sarrià
16.04.2010
-
El Twitter de Joan Fuster
Josep Albinyana
07.04.2010
-
Primaveres
Marta Rojals
06.04.2010
-
Flux i reflux del talent
Juli Peretó
30.03.2010
-
Jo abans prenia notes
Oriol Lladó
29.03.2010
Marta Rojals
07.05.2008
Sé on vius
De bon matí enfiles el camí de la feina amb pas distret, quan, de sobte, se't plantifica davant el nas un tipus amb ulleres fosques i gavardina. Ja hi tornem a ser, sospires, cada dia igual: se sent un flop, i ja el tens desplegat d'ales com una rata-penada, exhibint dissimuladament el 'gènere', a saber: viagres i vàliums de contraban, rèpliques de rellotges de luxe, diplomes i títols universitaris, allargadors de penis químics o mecànics, imatges robades de no sé quina celebritat fent 'topless', etcètera. L'individu, que se't presenta amb noms tan suggeridors com Shakila Oneill (sic), Levirta Viarga (sic) o Enrico Libido (sic, també), no és cap altre que el famós Correu Brossa, Spam per als enemics, i que, mira per on, jo que el feia més jove, acaba d'entrar feliçment en la trentena.
Cal saber, però, que aquest spam nostre de cada dia no solament es dedica al tràfic de medicaments, falsificacions diverses, pornografia assortida i artefactes miraculosos; de fet, la vida moderna n'ha generat variants que ja fa uns quants anys, també, que van emprenyant pel món. Per començar, no caldria sinó, hi trobem el correu brossa genuí, conegut eufemísticament per 'correu comercial', i, dins aquesta classe d'intromissió postal, una derivació que resulta especialment inquietant: la que se t'adreça directament pel nom, picant de punys a la porta de la teua ja vulnerada privadesa. És la mena de propaganda que s'aprofita de l'efecte reflex que fa que la víctima, quan se sent cridada pel nom, com a mínim es giri, i tot això que tenim.
Penso en aquells sobres inscrits amb tots els ets i uts de les teues dades personals i que t'ofereixen oportunitats úniques 'a l'interior', préstecs instantanis a interessos d'interès, targetes-client o de crèdit que mai no has demanat, o també, en el súmmum de la malícia, publicitat de productes financers acompanyant els extractes de la caixa d'estalvis que té les santes galtes de cobrar-te la correspondència. És si fa no fa la versió comercial del tan temut 'sé on vius', que ve a voler dir que 'ja estàs llest', cosa que encara fa menys gràcia.
Ara, si ens hem de posar seriosos, el campió absolut en l'art de tocar allò que no sona és l'spam telefònic. Cada vegada costa més de trobar qui no hagi experimentat a les pròpies costelles l'indescriptible tomb cardíac infligit pel reclam a deshores de l'aparell telefònic, per acabar sentint la cantarella d'una tal Yaquelyn Rodrigues que, tractant-te de 'donya' i entrepussant amb la fonètica del teu cognom, et vol encolomar la contractació del Multipack Teleplus, el servei Duogenio, la contraoferta de Mirafone o el traspàs a la companyia Electrogas quan a casa no tens gas, ni pensaments de tenir-ne.
Davant aquestes maneres de fer, la sensació d'indefensió és total. Tot plegat recorda massa una escena d'aquell film de futuroficció que van emetre l'altre dia a la TV, 'Minority Report', en què el protagonista circulava pels passadissos del metro i tot d'anuncis hologràfics se li adreçaven pel nom, ei, John, fas tota la cara de voler una Guinness, i llavors passava que a la part inferior de la pantalla del teu televisor emergia una faixa vermella sobre la qual corria un text que feia: 'Recorda que demà a tal hora tens una cita amb la teva sèrie preferida, Bla-bla-bla, amb nous personatges i aventures trepidants. No te la perdis!'
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015