Opinió
-
Desapareguts: estat de la qüestió
Xavier Montanyà
24.02.2012
-
La poció màgica
Marta Rojals
20.02.2012
-
Unanimitat canina
Xavier Montanyà
17.02.2012
-
Tu també, Maria Teresa?
Marta Rojals
13.02.2012
-
Reivindicació de l‘Ateneu Enciclopèdic
Xavier Montanyà
09.02.2012
-
El millor per als nostres fills
Marta Rojals
06.02.2012
-
L’enigma de l’esquizofrènica transició
Xavier Montanyà
03.02.2012
-
La imaginació té poder
Marta Rojals
30.01.2012
-
Boko Haram i el laberint nigerià
Xavier Montanyà
27.01.2012
-
Qui estigui lliure de descàrregues
Marta Rojals
23.01.2012
-
Crítica de ‘Palace’, la sèrie
Marta Rojals
16.01.2012
-
Fraga, la mort
Xavier Montanyà
16.01.2012
-
Del cavall rebaixat...
Marta Rojals
09.01.2012
Andreu Barnils
03.11.2013
Qui té por de Teresa Forcades?
Molta demagògia amb Teresa Forcades. Això hi ha. Ahir en vam viure un nou episodi. Teresa Forcades va concedir aquesta entrevista en vídeo a l'agència EFE. És una entrevista tallada mil vegades amb un titular tret de context. Sigui com sigui, EFE va triomfar i va aconseguir allò que volia. Aquest titular, 'Teresa Forcades vol prohibir els partits polítics', va aparèixer arreu, fins i tot a VilaWeb. El titular va provocar la reacció lògica i per Twitter vaig llegir això: 'Franco volia el mateix'. Felicito l'agència EFE: missió complerta.
A mi m'agradaria poder veure l'entrevista amb Teresa Forcades sencera. Sense tants talls. Perquè potser sí que va dir que volia prohibir els partits polítics. No ho sé. Però si la talleu a mitja frase feu trampa. I si resulta que diu: 'Vull prohibir els partits polítics i substituir-los per mecanismes més democràtics'? No és pas igual. Aleshores el debat és ben diferent i no l'haurien comparada amb Franco per Twitter.
Teresa Forcades ho té tot per a rebre: independentista, anticapitalista, dona i monja. Un còctel explosiu. Rep per totes bandes. Per començar, d'EFE. L'única cosa que l'agència de notícies de l'estat espanyol deu tenir en aquests moments al cap és com desacreditar independentistes. Però no són pas els únics que l'ataquen. Ella també rep atacs dels catòlics dogmàtics. No li perdonen, d'entrada, que sigui dona, s'alarmen quan diu que l'Església Catòlica hauria de demanar perdó per haver estat franquista i se sulfuren de veure que no combat l'avortament. Però sobretot no perdonen que una monja ens parli de capitalisme i democràcia en comptes del sexe dels àngels. Que una monja ens faci pensar en comptes de fer-nos resar. És això, que no poden suportar. No són pas els únics: l'odi que desperta el debat sobre el capitalisme és espectacular. Fa saltar espurnes. Es veu que és l'única solució, tu. Si presentes alternatives, ets un boig i un populista.
Uns altres que he vist que no poden sofrir Teresa Forcades són alguns dogmàtics de l'esquerra. Ui, aquests: aquests no li perdonen que sigui monja. Això els supera. Ara resulta que Teresa Forcades, una anticapitalista de cap a peus, té el problema que és monja. I a mi què si és monja. Com si vol ser alpinista. Que gràcies a una monja, i no a ells, els escollits, l'anticapitalisme arribi a capes de la població que mai de la vida n'havien estat permeables. Això els fa mal. Per això alguns l'ataquen i alguns altres, més sibil·lins, la volen fer seva. Doncs per mi el fet que sigui monja no és cap problema, sinó justament un avantatge. Vosaltres veieu les tietes catalanes votant l'extrema esquerra? Doncs potser la voten a ella. Potser Forcades aconsegueix l'impossible: que ex-votants de Convergència, i de missa setmanal, votin anticapitalisme.
Uns altres que tenen por de Teresa Forcades són els antilíders. D'aquests, n'hi ha uns quants. Fora líders, diuen. Que ningú no es destaqui. Tots iguals! Si no sobresurt ningú, tampoc ningú no veurà on són els mediocres, deuen pensar. Doncs jo crec que l'excel·lència s'aprèn veient-la. Sí, hi ha gent que sobresurt. Sí, hi ha gent més intel·ligent que d'altra. Sí, hi ha gent que aconsegueix fer-se escoltar. Forcades n'és un cas clar. Té fusta de líder. On és, el problema? Jo no el sé veure, a l'inrevés: un líder és un dels nostres que ens millora. Un veí que hi veu més clar. Un col·lega més intel·ligent. No cal estar-hi d'acord. Això tant se val. A mi, per exemple, com a ateu que sóc, em posa a prova, aquesta dona. M'obliga a millorar. Sóc als seus antípodes. Però o milloro el meu ateisme o no li aguanto ni mig debat. Trista Catalunya sense líders, perquè sense líders només queden les castes. Els de baix produïm líders. Els de dalt ja tenen hereus.
Finalment, hi ha els que l'acusen de cercar protagonisme. De cridar l'atenció. De pretendre ser única i original. Són els mateixos que quan veuen algú que porta un barret diuen: 'Bah, aquest només vol cridar l'atenció.' Doncs a mi m'encanta la gent que porta barret. I els qui porten vestits de vint-i-un botó. I els qui van amb crestes de color vermell. I els qui van conills per la Rambla. A mi m'encanta la gent que crida l'atenció. Els catalans i la nostra trista mania de no donar la nota. Però si som tots i cadascú de nosaltres éssers únics! Insubstituïbles. Originals. Aquesta és la paraula. Originals, vulguem o no. I com més se'ns noti, a cadascú de nosaltres, més honestos serem amb nosaltres mateixos. A la Forcades se li nota. És més ella mateixa que ningú. Un ésser únic. Què n'has de fer si és monja, anticapitalista, doctora i independentista a la vegada? Vosaltres també sou únics, originals, i tard o d'hora se us notarà. Per molt que t'esforcis a ser com tothom, algun dia se t'escaparà el jo únic que portes dins. Criticar que ella vulgui ser original i única és absurd: tu, i tots, també ho som d'originals i únics.
Altra cosa, per acabar, és si l'invent del Procés Constituent anirà endavant o no. Si és convenient que vulgui ocupar un espai ja existent. Si l'aliança amb ICV i la CUP és desitjable. Si calen més sigles. Jo tot això, la veritat, no ho tinc tan clar. Però que la Teresa Forcades no és com Franco, això sí que ho tinc molt clar. Per molt que EFE, i els seus titulars, s'hi esforcin, no em convenceran pas.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015