Opinió
-
Guerra Unionista
Andreu Barnils
13.01.2013
-
Catalans a l'Alcàrria
Xavier Montanyà
10.01.2013
-
Avui per mi, demà per tu
Marta Rojals
07.01.2013
-
Un diplomàtic rebel a favor dels catalans
Andreu Barnils
06.01.2013
-
El cínic Artur i l'espiadimonis pervers
Xavier Montanyà
03.01.2013
-
Pere Navarro, paradoxal
Andreu Barnils
30.12.2012
-
Catalunya-Nigèria: Freedom for Ogoniland
Xavier Montanyà
27.12.2012
-
Bombolles de cava
Marta Rojals
24.12.2012
-
En Màrius va pet
Andreu Barnils
23.12.2012
-
Casos tancats, ferides obertes
Xavier Montanyà
21.12.2012
-
Amb Fuster, el sud també existeix
Martí Estruch Axmacher
18.12.2012
-
Matarem el gall
Marta Rojals
17.12.2012
-
Traïdors
Andreu Barnils
16.12.2012
Albert Dasí
14.12.2009
Una invitació a l'esperança
En favor dels valencians, sobretot. En favor de la gent, de la llibertat, però sobretot en favor dels valencians, que som (paradigma?) els qui més hi tenim a guanyar, en tot plegat. Encara que siguem més lluny, una mica més lluny. Tampoc no gaire, no ens pensem. Si sona excessiu, potser ho fa l'hora o un dia tan ple de sensacions i de festa col·lectiva, al nord.
Com digué Miquel Gil al Pla de l'Arc, en un concert històric, i que confirmà Josep Vicent Frechina, aquest és el país que podríem ser i el futur que ens podria esperar. Llavors l'emoció es converteix en una festa i el dia, per a cent seixanta-sis pobles del meu país, és únic, històric, no perquè ja siguen independents, no, sinó perquè han sentit el goig de quan ho seran.
Ahir Toni Navarro, un mestre valencià d'un esperit sorprenent, explicava que els valencians no podem perdre més trens; i que la tecnologia pot situar-nos, els valencians, en la primera divisió de les escoles, però que ens calien uns quants trets per a treballar correctament: humor, bones imatges, sorpresa, síntesi, treball en cooperació i, damunt, sentiment i ànima en tot allò que fem.
Fotre, que com veiem els valencians aquest enrenou que molts pobles del país han viscut? Tants voluntaris, tants esforços, tants recursos propis que ningú no ens ha regalat…, per què ens els juguem, en un jorn d'aqueix estil?
Al davant de tot, trobe que els organitzadors ho han volgut expressament: al davant de tot hi ha les persones, els de casa, els immigrants, els forasters, tothom havia de viure la consigna de la participació com una traça en favor de la llibertat: una traça respectuosa: diversos però iguals, una traça pacífica, que implica la marca de la llibertat dels altres, Sàhara, Palestina, Irlanda, Escòcia, Còrsega, Euskadi, nosaltres!, ho volien d'aqueixa manera tan senzilla, amb seny, però sense perdre més temps. Com una festa del poble per al poble, popular i professional, que ja veig que sona coent com un all, fins i tot dit d'aqueixa manera. Al capdavall, què és la democràcia, sinó organitzar-nos al marge de les institucions, fins i tot dels seus ajuts, al marge de la seua publicitat, de la seua retòrica… Cent seixanta pobles del país han sabut demostrar al món quina capacitat tenim de somiar i de saber fer.
Quan ens despertarem, malgrat les dades, les interpretacions, les lectures, tornarem a la feina, quin remei, a l'estudi, a la desocupació i, tret d'unes quantes veus de mitjans i de polítics que fa anys que van perdre el sentit més bàsic de la democràcia, sabrem que encara en restarà molta feina a fer, però que l'objectiu és el que és, que no hi ha camí enrere.
Al sud encara no, no som a prova de referèndums, ni de consultes d'aqueix estil, ara mateix. Però la diferència de temps, i d'amplada geogràfica, a vegades és més mental que no real, perquè el pòsit cultural entre unes quantes persones també tindrà un efecte de creixement geomètric, sobretot quan molts valencians apamen que juguem en el mateix territori, el mateix partit, nosaltres i els contraris, i la diferència entre triar les menges i les begudes i deixar que t'alimenten de molles serà una invitació a l'esperança.
'Quin goig de saber que, a Vic, per començar l'acte de fi de campanya tocaren la Muixeranga d'Algemesí, i del país sencer.'
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015