Opinió
-
Supervivents
Marta Rojals
11.02.2013
-
Viatge al passat
Andreu Barnils
10.02.2013
-
Shell culpable, finalment
Xavier Montanyà
08.02.2013
-
'Air of confidence'
Andreu Barnils
03.02.2013
-
Tal faràs, tal cobraràs
Marta Rojals
03.02.2013
-
França, gendarme d’Àfrica
Xavier Montanyà
01.02.2013
-
L''indepe' innocent
Marta Rojals
28.01.2013
-
Pensamiento Navarro
Andreu Barnils
26.01.2013
-
De quin estat parlem?
Xavier Montanyà
25.01.2013
-
'Esto es España'
Marta Rojals
21.01.2013
-
Holocaust
Andreu Barnils
20.01.2013
-
La traïció dels líders d'una generació
Xavier Montanyà
18.01.2013
-
La banyera d’en Duran
Marta Rojals
14.01.2013
Marta Rojals
10.02.2009
Sí, un altre article sobre el Facebook
I cuito a escriure'l perquè ja pot ser dels últims, que, si hem de fer cabal de tothom qui últimament va amenaçant la humanitat amb la intenció de donar-se'n de baixa, d'aquí a no res aquesta 'xarxa social' serà més deserta que l'oficina de turisme de Second Life...
Perquè, se'n recorda ningú, de Second Life? Jo no ho entenc, fa quatre dies sortien profetes a cabassos predient que havia de ser la revolució definitiva que ens faria tancar a casa per dins i llençar-ne les claus, de bé que estaríem en el paper dels nostres 'avatars' satisfent els propis deliris de grandesa, si bé a la manera tradicional, o sia, fent veure que hom és allò que no és, però amb totes les comoditats de la vida virtual, és a dir, sense haver de sortir per aquests mons de déu a agafar allò que no tens. En fi, 'sic transit gloria mundi', o dit en català, tal dia farà un any.
Encara que a l'internet tot se succeeix com un llampec i l'ahir ja és passat remot, el Facebook, o el 'First Life', per fer-ho lligar amb el preàmbul, no sembla pas que tingui els dies comptats, tot i el desencantament d'un sector de la clientela que ja ha descobert que recopilar tres-centes fotos d'individus que en un clic li han assolit la categoria instantània de 'amic' no li garantia ni un sol cop a l'espatlla en moments de fluixesa, i que, a molt males, ni tan sols no hi era tan fàcil de lligar amb algú de la mateixa corda, a pesar de la seua magnífica foto de presentació amb el Taj Mahal de fons, la cabellera esbullada i la mirada de gairell. Doncs, malgrat l'incís, dèiem, la supervivència d'aquesta màquina de relacionar gent té a favor que s'alimenta de dues fonts d'energia renovables amb un llarg historial en la cosa de fer rodar comunitats humanes des dels principis dels temps, i que són, per una banda, la xafarderia (o la curiositat, si tu vols), i per una altra, la vanitat (o l'amor propi, si tu també vols). De manera que, xiquets, amb aquest combustible universal diria que la cosa marxa sola i que tenim Facebook per estona.
El mecanisme ve a ser el mateix que donava peu a l'antic 'Saps qui vaig veure, l'altre dia, sortint de l'Ateneu de bracet de Tal?', que ara es traduiria per 'Saps qui vaig veure, l'altre dia, al Facebook, agregada al grup `Naturistes de Palafolls´ i que, per cert, a la foto surt amb dues criatures rosses, i a la llista d'amics, que ja en té més de dos-cents (que comptats i garbellats tots són parents, coneguts o saludats), ja no hi surt l'home, però sí aquell querubí celestial de la Business School de Massachussets que la rondava al viatge de fi de carrera..., saps qui vull dir, o no?' I consti en favor del tafanerisme via Facebook que cap de les ànimes registrades no són obligades a esventar les pròpies virtuts a canó de pistola. Si ja ho dic jo, que les debilitats humanes no tenen data de caducitat.
Per tot això i més, des d'aquesta humil columna li auguro, a l'instrument, una llarga vida, i que sigui per a bé, malgrat tots aquells que abans-d'ahir consideraven qui no era al Facebook com un ectoplasma social i que avui es dediquen a arrossegar-se per les festes fent els interessants amb la lamentació que aquesta xarxa només els ha resultat una pèrdua de temps preciós i que se'n desfaran de seguida, però allò que se'n diu de seguida, la setmana que ve, mira què et dic, i que quan ho hauran fet tornaran a sortir a passeig, i a anar a dormir d'hora, i s'apuntaran a un club de lectura i, en fi, a fer tot allò que tampoc no feien quan encara no s'havien inscrit al Facebook.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015