Opinió
-
Confia'ls de nou el teu futur
Marta Rojals
12.11.2013
-
Deu lectures cap a la independència
Pere Cardús
11.11.2013
-
Els Carulla, quin cas
Andreu Barnils
10.11.2013
-
Franco, cristià exemplar
Xavier Montanyà
08.11.2013
-
Sou uns aprofitats
Marta Rojals
05.11.2013
-
Bous, carros, esquelles i un pacte constituent
Pere Cardús
04.11.2013
-
Qui té por de Teresa Forcades?
Andreu Barnils
03.11.2013
-
Lou Reed, la resplendor de la mort
Xavier Montanyà
31.10.2013
-
Pollastre-nostàlgia-ràbia
Marta Rojals
29.10.2013
-
Estem preparats per al conflicte?
Pere Cardús
28.10.2013
-
El nou Wikileaks
Andreu Barnils
27.10.2013
-
Salvador Allende, la unitat popular
Xavier Montanyà
25.10.2013
-
Un curs accelerat per a nous independentistes
Pere Cardús
24.10.2013
Mercè Ibarz
16.05.2015
Nosaltres no som d'eixe món
Fa dies que dono voltes a una qüestió que potser alguns de vostès s’han posat, té a veure amb la meva companya en aquesta columna, Marta Rojals, tan llegida en periodisme i en literatura. Hauran observat, si és que les notícies literàries els interessen, que no ho sé, que la seva última novel·la, 'L’altra', excel·lent des de tants punts de vista, no ha estat distingida amb cap dels premis a obra publicada l’any passat. Es nega la Rojals als premis, com es nega a aparèixer en públic, a ser fotografiada i encara més a sortir per la tele? No, em penso que la cosa no va per aquí. A aquests premis no et presentes, la publicació pura i simple fa l’obra candidata. La cosa va més aviat de misogínia, em temo.
Naturalment, els jurats dels diferents premis a què sens dubte 'L’altra' havia d’optar necessàriament (és una novel·la excel·lent, ho repeteixo) negaran que l’hagin bandejat per misogínia. Ni tan sols hi han caigut, dirien si en parléssim públicament, que la seva decisió pugui haver obeït a misogínia. Val a dir que la Rojals no ha estat l’única autora menystinguda en els veredictes d’enguany dels Ciutat de Barcelona, de la Crítica i dels Serra d’Or. Ni una autora signa les obres premiades en cap d’aquests premis a obra publicada.
Hi hauríem de posar quotes, en aquesta història? Què volen que els digui, potser sí, potser no, qui ho sap, no és pas feina meva entrar-hi. Sí que en canvi m’interpel·la més i més la misogínia galopant que vivim a tort i a dret. Que es preparin Ada Colau i María José Lecha a l’Ajuntament de Barcelona, que la misogínia va forta i encara més si provens d’allò que se’n deia les classes subalternes i ara no se sap exactament com dir-ne. Les monges Forcades i Caram ho tenen millor, viuen entre dones i quan treballen amb homes els hàbits les protegeixen, que els homes acostumen a respectar-los.
La misogínia no és exactament el masclisme: és pitjor. El masclisme pot ser objectivat, legislat, castigat. No para de créixer en el seu vessant més criminal. A 5 de maig, la xifra de dones mortes a Catalunya pels seus homes l'any passat era de 24, sent el mes de gener el més tràgic de l’última dècada, amb 6 dones mortes, en dues setmanes, pels seus companys. Des d’aquesta perspectiva la misogínia és poca cosa. Et menystenen però no et maten.
No compararé mai la pèrdua de la vida després d’anys i panys d’humiliacions i maltractaments amb la invisibilitat a que poden sotmetre els mandarins culturals a autores i artistes. La misogínia és pitjor que el masclisme des d’una altra perspectiva, des de la que ens col·loca, a les dones, en un gueto. Perquè a partir d’aquí, el masclisme pot campar i créixer i fer-se més i més criminal. Què hi podem fer, si els homes s’estimen més fer-s’ho entre ells? Què s’hi pot fer, si els homes prefereixen treballar, debatre, decidir només entre ells?
La misogínia és això, evitar les dones. No té correspondència de gènere femení, no hi ha paraula per anomenar el fet que les dones prefereixin estar entre dones. Li’n diuen feminisme. Ja m’està bé, però el fet continua sent que misogínia només és aplicable al gènere masculí. Em faig un embolic quan parlo o escolto els meus amics joves que, per coherència amb la seva manera d’entendre aquesta qüestió, han decidit parlar només en femení, siguin de la CUP o de la cooperativa La Ciutat Invisible o de la llibreria La Caníbal. Hi ha moments que he de dir: sisplau, tornem als gèneres gramaticals, que m’estic fent un embolic. Però ho agraeixo. Si cal revoltar la gramàtica, endavant.
Fa un munt d’anys, Gabriel Ferrater escrivia sobre Caterina Albert i la seva novel·la “Solitud” profetitzant que en 25 anys ningú li diria Víctor Català a l’autora. Ferrater, quin profeta més poc escoltat. Ni la valenta editora Bohigas ha gosat republicar “Un film (300 metres)” amb el nom propi, i no el pseudònim, d’aquesta meravellosa i audaç escriptora.
Si hi penso a fons, la misogínia cultural, mare de totes les misogínies que es fan i es desfan, només des d’un únic punt de vista no em pareix greu. Pot acabar sent un premi, que determinats jurats no et donin un premi. La història de la cultura, i més en català, s’ha fet així. A favor nostre, a favor de les senyores, hi haurà sempre que no hem participat directament en tantes guerres, batalles i destruccions de la Història que han convertit els senyors en responsables de tot plegat. M’estimo més ser invisible que causant.
I em torno a cantar la cançó: Nosaltres no som d’eixe móoooon...
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015