Opinió
-
Un reclús s’ha suïcidat
Xavier Montanyà
06.12.2013
-
Enganyar la gana
Marta Rojals
02.12.2013
-
El servei d’intel·ligència de Catalunya
Pere Cardús
02.12.2013
-
Un model antic
Andreu Barnils
01.12.2013
-
Albert Camus, Lluís Companys i els llibertaris
Xavier Montanyà
29.11.2013
-
'Moltes gràcies a todos'
Marta Rojals
26.11.2013
-
Desobeir, votar i marxar
Pere Cardús
25.11.2013
-
La força vital de 'Vint i Ramon Barnils'
Andreu Barnils
24.11.2013
-
Shell, la gran mentida
Xavier Montanyà
22.11.2013
-
Sobre xampinyons, nous inversors i vells errors
Marta Rojals
19.11.2013
-
Quatre hipòtesis per al 2014
Pere Cardús
18.11.2013
-
Un gol per l' "Esquadra"
Andreu Barnils
17.11.2013
-
Boicot al partit Guinea-Espanya
Xavier Montanyà
13.11.2013
Xavi Sarrià
23.01.2015
Per un bulevard de merda
Li agrada perdre's cada matí pels camins d'horta. Encara és jove, però la treballa des de fa molts anys. Habita una barraca llogada més enllà del Bulevard Sud. Des d'allí, la visió de València és grotesca. Les formes gegantines del Palau de les Corrupcions despunten entre centres comercials i gratacels d'aparences. Si mirem cap a la mar, tampoc no ens n'escapem: la parafernàlia del port, l'autovia V-15 i les vies del tren complementen un paisatge d'abandonament i deixalles que ens alerta de l'horitzó madmaxià.
Però no tot està perdut. La barraca on viu ho recorda. Encara s'alça orgullosa entre els sabors i les olors mil·lenàries. L'Horta de València s'estén sota els últims estreps de la capital despersonalitzada. Una calma antiga. Entramats de séquies heretades dels àrabs. Rectangles de terra on broten puntes de ceba, xufa, encisam o cols. Insectes que volen entre brosses. Alqueries amb porxades. Parres i eines a les parets. Palmeres i llimeres als patis. Costums i tradicions que s'amaguen portes cap endins. Els seus habitants encara les protegeixen. Continuen fent els oficis heretats dels seus avantpassats. I mantenen un valencià viu i alegre. Ell és un dels joves deixebles de l'art de llaurar. I és optimista. L'horta és viva. Treballada com feia dècades que no es veia. La crisi li ha retornat la sembra. Perquè la terra sempre serà terra. Font de vida.
Però aquests dies està preocupat. Molt. L'ajuntament fa mans i mànegues per aprovar un nou PGOU abans de les eleccions del maig. Volen morir matant. Saldar amenaces i inversions pendents. És la vella història de sempre. El poder letal del còctel d'autoodi, arrogància i especulació. En una ciutat amb 57.000 pisos buits, en volen construir 38.000 més. Tant els fa. Els buldòzers avancen novament cap a l'entramat d'horta que encercla València: Benimaclet, Campanar, Castellar, l'Oliveral, la Punta o la Torre. Al voltant del Parc Natural del Túria, noves zones industrials migpartiran aquest anell verd únic a Europa. I encara més, l'últim tros d'horta que rega la séquia de Mestalla també podria desaparèixer. Hi ha en joc el Patrimoni de la Humanitat del Tribunal de les Aigües de l'Horta de València reconegut per la UNESCO l'any 2009. Ni més ni menys.
Cal una nova mobilització. N'està convençut.De fet, Per l’Horta ja l’ha posada en marxa. Com l'any 2001, quan es van recollir 117.000 signatures en una ILP que no fou ni escoltada pel PP. En plena bombolla immobiliària, aquella campanya fou una proesa. Des d'aleshores s'ha avançat. Però encara queda un món per guanyar. El repte és conscienciar. El repte és l'autoestima. El repte és difondre el valor no tan sols del paisatge i el patrimoni, sinó del fet de treballar la terra. La sobirania comença al nostre entorn. Ho recorda al pati de la barraca. De fons, la ciutat l'aguaita abans d'expandir-se emparada pels profetes del creixement i la modernitat. I el que ara és un tresor de la saviesa popular acabarà soterrat en un pla urbanístic qualsevol. Segur que salvaran alguna barraca com la meua, pensa. La deixaran com un toc de folclore entre rotondes i edificis. És així de trist. Destrueixen la nostra essència per un bulevard de merda.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015