Opinió
-
Molt soroll per no res
Pere Cardús
15.05.2014
-
Fes-te emprenedor, dropo!
Marta Rojals
13.05.2014
-
Voteu, voteu, voteu!
Joan-Lluís Lluís
12.05.2014
-
Sebastià Sastre i Papiol
Andreu Barnils
11.05.2014
-
'¡Qué guay!'
Xavi Sarrià
09.05.2014
-
Godot, el regal de Raimon, un ase, una pastanaga i la Tercera Via
Pere Cardús
08.05.2014
-
Bah, només són persones
Marta Rojals
06.05.2014
-
Benvolgut Josep Ramon
Andreu Barnils
04.05.2014
-
La plantofada, Navarro i la pau dels cementiris
Pere Cardús
01.05.2014
-
Els eurosalaris en l'era Skype
Marta Rojals
29.04.2014
-
Aquest Raimon desdibuixat
Joan-Lluís Lluís
28.04.2014
-
Records de la darrera martingala
Andreu Barnils
26.04.2014
-
El risc de tenir un estat propi
Pere Cardús
24.04.2014
Andreu Barnils
30.12.2012
Pere Navarro, paradoxal
Desitjo de tot cor que el PP continuï essent el partit que mani a Espanya els anys vinents. És motiu d'esperança. Si el conflicte Espanya-Catalunya acaba en un acord civilitzat –tot i que en dubto-- serà perquè el PP, i no el PSOE, és al poder. Aconseguir-ho amb el PSOE seria impossible per una simple raó: els acusarien de traïdors. Hi ha una constant històrica que diu que els processos d'independència que arriben a bon port sempre tenen dos negociadors a la taula. En una banda, els independentistes. En l'altre, el partit més de dretes i nacionalista del país del qual els independentistes es volen separar. És el PP, i no el PSOE, que ha de ser a l'altra banda.
Aquesta és una constant històrica. Són els més nacionalistes que arriben a l'acord. Tres exemples. A França va ser l'ultranacionalista francès De Gaulle, un militar, qui va negociar el conflicte amb Algèria, que finalment es va independitzar de França. De la mateixa manera, a Israel va ser Beguin, el nacionalista israelià, qui va portar les negociacions amb Egipte l'any 1979. Després de l'acord, Israel va perdre la península del Sinaí. Això mateix podem dir del Regne Unit, on són els partits de dretes i nacionalistes que han arribat a un acord amb els escocesos per convocar un referèndum d'independència.
A França, a Israel, al Regne Unit, els votants prefereixen que aquesta mena de negociació, que inclou pèrdua de territori, l’encapçalin els més nacionalistes. Creuen, amb raó, que són els qui cediran menys. Que resulta que al final Algèria acaba essent lliure? Els francesos van creure que si De Gaulle ho deia, senyal que no hi havia cap més remei. Els israelians van creure això mateix: s'havia perdut el Sinaí, era cert, però si ho deia Beguin, un home que havia organitzat accions armades durant la joventut, senyal que no hi havia cap més remei. I els anglesos, igual. Tots tenen clar que si el Partit Conservador convoca un referèndum, senyal que no hi ha cap més remei.
En tots tres casos les mateixes negociacions, amb els mateixos resultats, liderades per partits d'esquerres acaben sempre en desastre, perquè els votants creuen que han afluixat massa, que han estat massa tous, que han cedit en excés. I rebenten l'acord. Això va passar amb l'estatut de Zapatero. Els espanyols van creure que havia cedit massa. I el van rebentar per dins.
A casa nostra hi ha gent com en Pere Navarro que encara creu que aquest conflicte nostre es pot resoldre legalment, arribant a un pacte amb l'altra banda. Navarro creu que el referèndum es pot fer de manera legal amb el vist-i-plau dels espanyols. Ell sabrà. Sigui com sigui, i paradoxalment, l'única esperança que tenen els del PSC és que el PP es mantingui al poder. Si el PSOE manés i acceptés el referèndum, l'acusarien de traïdor. I es rebentaria per dins. En canvi, si ho fa el PP, no. Paradoxes de la vida: Pere Navarro només pot confiar en el PP perquè la seva teoria es compleixi.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015