Opinió
-
L'últim dia que vam fer d’Espanya
Marta Rojals
03.06.2014
-
La cara lletja del rei d'Espanya
Andreu Barnils
03.06.2014
-
El PIB, més brut que mai
Andreu Barnils
01.06.2014
-
En defensa de la nostra escola
Xavi Sarrià
30.05.2014
-
Senyor Navarro, sobretot, no dimiteixi
Pere Cardús
29.05.2014
-
El que puc fer amb un premi literari
Joan-Lluís Lluís
28.05.2014
-
Volem volar
Marta Rojals
26.05.2014
-
Bienvenue en Catalogne
Andreu Barnils
25.05.2014
-
Gràcies
Xavi Sarrià
22.05.2014
-
Què volen, violència?
Pere Cardús
22.05.2014
-
Twitter no és cap barra de bar
Marta Rojals
20.05.2014
-
Grans ironies històriques
Andreu Barnils
18.05.2014
-
Més enllà del Castor
Xavi Sarrià
16.05.2014
Joan-Lluís Lluís
10.11.2014
Agustín, Augustin, Agustí
Des del carrer de la Fusteria de Perpinyà, miro com s'allarga la cua de votants davant l'única urna disponible a Catalunya Nord, instal·lada a la Casa de la Generalitat i custodiada per un estol de voluntaris. Aquí, la votació té un deix frustrant, és clar, perquè sols poden votar els catalans del Principat, però també perquè quan s'acabi la votació no s'obriran pas els sobres, que seran enviats a Barcelona i barrejats amb els de tots els vots dels catalans de l'exterior. Però la cua s'allarga i l'ambient s'assembla prou al que he pogut tastar a Figueres. Fam de votar.
Més observo els votants mentre esperen i més em penetra la convicció que a Perpinyà es densifica una forma especial d'emoció. És clar que a tot arreu l'alegria i la determinació deuen ser palpables, com ho són, a Perpinyà, entre els votants del Principat que han decidit de votar aquí. O entre els principatins militants instal·lats a Catalunya Nord i que han seguit el procés dia a dia amb la mateixa intensitat que si visquessin a Catalunya. Parlo d'una altra categoria de votants, gairebé tots d'edat prou avançada i que mantenen amb Catalunya un lligam fràgil, a vegades esmunyedís. Són fills de la Retirada o, més sovint, de l'exili econòmic, tots plenament integrats a Catalunya Nord, i això significa, en molts casos, plenament integrats a França. Així, per exemple, aquest home amb qui acabo parlant, de tant com es nota que té ganes de parlar. Va néixer a Igualada el 1943 i els seus pares es van instal·lar a prop de Perpinyà quan tenia deu anys. Seixanta-un any més tard, em diu: 'La meva carta d'identitat espanyola posa que em dic Agustín, i la francesa que em dic Augustin, però abans de morir-me voldria tenir un carnet que posés que em dic Agustí [1], i que sóc català.' Un entre tants d'aquests fills del Principat que, en certs casos, s'han integrat tan bé a l'espai mental francès que mai no s'han proposat de parlar català als seus fills, que ells mateixos només parlen la seva llengua materna quan visiten, cada dos anys o tres, algun cosí, al sud de la frontera, o quan van a comprar en un supermercat de la Jonquera. Persones que tenen com a únic vincle amb Catalunya un fil tènue, a vegades gairebé invisible, però que fa que anar a comprar a la Jonquera sigui un pretext més o menys inconfessat per a no perdre del tot aquest vincle.
Continua, Agustí: 'Fa deu anys, no m'hauria pensat que m'interessaria votar com a català, mai! I quan va començar tot això, primer vaig pensar que era una ximpleria, però a poc a poc m'hi he interessat i avui sóc aquí, veus!' És aquí. I, amb ell, uns quants més que també semblen haver decidit d'espolsar-se la son dels anys d'afrancesament i que ara fan cua, al carrer de la Fusteria de Perpinyà. I quan voten no tan solament voten per Catalunya, també voten per allò que s'adonen que mai no han deixat de ser.
[1] A petició seva, li hem canviat el nom.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015