Opinió
-
L'últim dia que vam fer d’Espanya
Marta Rojals
03.06.2014
-
La cara lletja del rei d'Espanya
Andreu Barnils
03.06.2014
-
El PIB, més brut que mai
Andreu Barnils
01.06.2014
-
En defensa de la nostra escola
Xavi Sarrià
30.05.2014
-
Senyor Navarro, sobretot, no dimiteixi
Pere Cardús
29.05.2014
-
El que puc fer amb un premi literari
Joan-Lluís Lluís
28.05.2014
-
Volem volar
Marta Rojals
26.05.2014
-
Bienvenue en Catalogne
Andreu Barnils
25.05.2014
-
Gràcies
Xavi Sarrià
22.05.2014
-
Què volen, violència?
Pere Cardús
22.05.2014
-
Twitter no és cap barra de bar
Marta Rojals
20.05.2014
-
Grans ironies històriques
Andreu Barnils
18.05.2014
-
Més enllà del Castor
Xavi Sarrià
16.05.2014
Pere Cardús
10.04.2014
L’hora de l'independentisme conseqüent
Enhorabona. Tot ha anat tal com era previst. Espanyols i catalans van fer dimarts el paper que els tocava. El món s'ho va mirar i en va prendre nota. Ells volien ribotar la voluntat del poble català i ho van intentar. Havien de muntar un aquelarre antiindependentista i s'hi van esplaiar. Nosaltres volíem dir-los que si s'hi posaven bé aniria millor per a tothom; però que si no, faríem camí igualment. Tots els qui van parlar --cadascú a la seva manera-- van contribuir a l'avenç indeturable de la recuperació de la llibertat dels catalans. Moltes gràcies a tots plegats. Aquí s'acaba el trajecte de l'autonomisme. Fins aquí, la crònica de la transició i la renúncia. Ara obrim el període constituent. Pam a pam, ara ens toca de decidir i d'actuar en conseqüència. Ja no cal esperar permisos ni consensos de fora. Ara som nosaltres que decidim. És l'hora de l'independentisme conseqüent.
El parlament ha d'acabar la llei de consultes. Ho ha de fer administrant el temps amb intel·ligència. No podem fer curt, no ens podem quedar sense recorregut abans d'hora. L'única data que ens obliga és el 9 de novembre. La resta de passes s'han d'acomplir i dosificar seguint una estratègia política ambiciosa. Una vegada el parlament hagi aprovat la llei, el president Mas haurà de signar-la perquè es publiqui al Diari Oficial de la Generalitat. Serà en els pocs minuts que passaran entre la signatura i la publicació que caldrà fer la convocatòria del referèndum. Un minut després de la publicació en el diari oficial, l'estat espanyol haurà presentat recurs al seu Tribunal Constitucional.
Des d'uns quants dies abans, els magistrats ja faran unes convivències a l'edifici del tribunal perquè la cosa no els agafi desprevinguts a Santo Domingo. Tan bon punt el fiscal de l'estat hagi presentat el recurs, no haurà passat ni un minut que els excel·lentíssims magistrats ja hauran dictat la suspensió cautelar de la llei. Si el president s'esperés a fer la convocatòria després d'aquesta suspensió cautelar cauria en l'error de la prevaricació i donaria l'oportunitat a l'estat espanyol d'engegar un procés judicial contra ell per inhabilitar-lo. Per això és important que el president faci la convocatòria en el breu instant entre la signatura i la publicació en el DOGC.
Quan passarà tot això? El president ho té tot calculat. No l'agafaran pas d'improvís, que no s'ho pensi ningú. Em puc imaginar que la idea és de fer-ho pels volts de l'Onze de Setembre. Hi ha dues hipòtesis: a final d'agost, i que la prohibició sigui un brou que faci xup-xup pensant en la V de la Diada; o bé just després, per demostrar que la política respon a la demanda del carrer. Internament, ens aniria bé la primera; internacionalment, pot ser més eficaç la segona. Sigui com sigui, la Diada és gairebé dos mesos abans del 9 de novembre i una convocatòria de referèndum no es pot fer amb menys marge de temps. És a dir, abans de la Diada o després, la cosa no se n'anirà gaire lluny.
Aleshores, una vegada suspeses cautelarment la llei i la convocatòria, el president reunirà els partits catalans compromesos amb la democràcia per proposar-los un full de ruta. Què dirà aquest full de ruta? No crec pas que sigui tancat. Aquest seria l'error més greu que podríem cometre. En aquell moment s'haurà d'imposar la màxima de Malcolm X: 'Per tots els mitjans necessaris.' Qui pretengui tancar camins, farà un mal favor al poble de Catalunya i a la seva llibertat.
El president és molt escrupolós en el compliment de la llei vigent i ho serà fins l'instant precís de substituir-la per una nova llei catalana. És a dir, en cap moment no sortirà de les vies legals, siguin quines siguin. Mentre no se substitueixi la llei espanyola per la catalana, el president no cometrà cap il·legalitat. Seria donar un avantatge a l'adversari i això no ens ho podem permetre. Que en sigui conscient tothom: és incomparable la força que tindrem amb un president actiu enfront de la que tindríem amb un president processat o inhabilitat. Ells esperen l'error per engegar la maquinària judicial que ens pot perjudicar molt als ulls de la comunitat internacional.
Per tant, si es troba la manera de fer el referèndum legalment, serà una notícia excel·lent. La millor que haurem tingut mai. Però, altrament, caldrà deixar-se de prejudicis i interessos partidistes i anar cap a unes eleccions avançades amb uns programes que continguin la declaració d'independència al parlament. I encara vaig més enllà. Alguna cosa em fa pensar que el president té algunes altres opcions pensades que ningú no ha dit i que poden sorprendre'ns a tots plegats. Mentre alguns es passen el dia dient que s'ha de fer això i allò, ell calla i espera el moment adequat per a cada cosa.
Què passarà d'ara endavant? Com hem dit, l'aprovació de la llei de consultes, la convocatòria del referèndum i la suspensió de totes dues coses són clares. A partir d'aquest moment, dependrem de nosaltres mateixos. I això vol dir que dependrem de la maduresa i la flexibilitat de polítics i societat civil; de la capacitat d'entendre que el veritable objectiu no és la consulta, sinó la independència. El clam social d'aquests últims anys ha estat 'in-inde-independència'. Dependrem també de la generositat --absència de partidisme-- i de l'actitud alegre i positiva del nostre combat per la llibertat. I, finalment, dependrem de la capacitat cívica de mantenir la mobilització social i del compromís ciutadà de fer costat a les institucions --parlament, govern i president-- en els moments tan complicats que som a punt de viure. Ho podrem fer seguint aquest exemple:
'President Macià. Barcelona. Stop. Compleixo emocionat deure tot català actuals moments posar-se vostres ordres. Stop. Sortiré aquest vespre avió Barcelona, si no maneu resti Berlín. Stop. Xammar. Berlín. 14 d'abril 1931.'
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015