Opinió
-
Travessar el riu temptejant les pedres
Pere Cardús
17.07.2014
-
Faltant al respecte des del 1714
Marta Rojals
15.07.2014
-
Sota les bombes de Gaza
Xavi Sarrià
11.07.2014
-
Coses que són un nyap
Pere Cardús
10.07.2014
-
Nena, què hi ha per a dinar?
Marta Rojals
08.07.2014
-
Els rumors que ens poden matar
Joan-Lluís Lluís
07.07.2014
-
La Ben Plantada
Andreu Barnils
06.07.2014
-
La lliçó de les víctimes del metro
Xavi Sarrià
04.07.2014
-
Els set errors que no hem de cometre d’ací al 9 de novembre
Pere Cardús
03.07.2014
-
Punt 10: no violis
Marta Rojals
01.07.2014
-
El preciós Sí-Sí d'Ada Colau
Andreu Barnils
29.06.2014
-
A la dreta valenciana i més enllà
Xavi Sarrià
27.06.2014
-
Tercera via? Parlem-ne
Pere Cardús
26.06.2014
Andreu Barnils
06.01.2013
Un diplomàtic rebel a favor dels catalans
Quan el protagonista d'aquesta història tenia dotze anys li van demanar què volia ser de gran. Ambaixador, va respondre, jo de gran vull ser ambaixador. A vint-i-nou anys d'edat el nostre protagonista, anglès, ja havia anat a l'Afganistan i a Alemanya al servei de la reina. Els seus companys de feina el coneixien amb el malnom de 'Rottweiler', de tan agressiu com era en les negociacions. El senyor Carne Ross, un cas clar de vocació, de seguida va anar escalant posicions dins el cos diplomàtic i va entrar a treballar al Consell de Seguretat de les Nacions Unides quan no tenia ni quaranta anys. De dia escrivia informes, discursos, memoràndums. De nit Carne Ross era un home que vivia a Nova York, estava carregat de diners i era solter. Tu mateix.
Mentre Carne Ross treballava dins el Consell de Seguretat de les Nacions Unides va esclatar la guerra de l'Irac. Aleshores Carne Ross, el nen que volia ser ambaixador, va veure coses que no havia vist mai. Aquells mesos, al matí llegia informes interns del servei d’intel·ligència britànic que afirmaven que Saddam Hussein no era pas cap amenaça. Que no ens havíem de preocupar. Però a la tarda, ell mateix escrivia discursos afirmant el contrari: Saddam Hussein era un perill real, tenia armes de destrucció massiva i calia fer-lo caure. Ross, dit per ell mateix, va ajudar a crear una mentida enorme, les famoses armes de destrucció massiva. La guerra, amb aquella excusa, es va tirar endavant. Ross, però, va voler comprovar-ne les conseqüències, i va quedar esgarrifat per la mort de milers i milers de nens iraquians. Allò va ser un punt d'inflexió. L'home a qui de jove deien Rottweiler va penedir-se dels seus actes i va adonar-se que no havia d'haver participat d'aquella guerra. I es va fer rebel.
Ross va escriure un llibre explicant les misèries de la diplomàcia per dins, llibre que el Foreign Office va haver de revisar. Després en va escriure un altre, The Leaderless Revolution, on mostra una lúcida esperança, gens cega, en la tecnologia com a motor de canvi, tal com han demostrat les diverses primaveres àrabs. En la seva conversió, Ross va més lluny encara, i ara és membre actiu d'Occuppy Wall Street. Forma part d'un grup que estudia formes alternatives al sistema bancari. Compta amb l'ajuda d'ex-banquers de Goldman Sachs i Wall Street que també han caigut del cavall. I, encara, va crear el 2004 l'empresa Independent Diplomat. Aquesta empresa assessora països i institucions que necessiten ajuda diplomàtica internacional. Ell, d'això, en sap un niu, i per això l'empresa li va bé: ha tingut com a clients el govern de Kosovo, i els independentistes de Somalilàndia, Sudan del Sud, el Sàhara Occidental, etc. Així doncs, Ross ha passat de ser un diplomàtic al servei dels imperis, a ser un diplomàtic al servei dels independentistes.
I efectivament, només cal llegir el TL del seu twitter per adonar-se que Ross és un simpatitzant declarat de la causa catalana. El dia de les eleccions del 25-N, per exemple, va fer dues piulades. La primera, més analítica: 'Sembla que als partits independentistes els ha anat bé a les eleccions d'avui. El govern haurà de fer un referèndum.' En la segona, es va deixar anar: 'És un dia històric per Catalunya, Espanya i Europa: avui és l'inici de la fi dels estats nació'. Ens segueix de prop, l'home, i en una de les darreres piulades fa una defensa del president Mas després del discurs de Nadal.
Quan precisament Artur Mas va anar a Brussel·les a explicar-se, l'audiència va demanar-li amb quins amics comptava. Quins són els diplomàtics que teniu a favor, senyor Mas? Doncs una resposta seria Carne Ross, el diplomàtic rebel.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015