Opinió
-
JPF
Andreu Barnils
01.03.2015
-
El nostre 'caloret' de cada dia
Xavi Sarrià
27.02.2015
-
El júnior, la mediocritat i la nostra missió
Pere Cardús
26.02.2015
-
Tu pagaries, per aquest article?
Marta Rojals
24.02.2015
-
L'arbitrarietat en l'estat de dret
Oriol Izquierdo
23.02.2015
-
Wanted
Andreu Barnils
22.02.2015
-
Viure sense por
Xavi Sarrià
20.02.2015
-
La promiscuïtat de Lluís Llach
Pere Cardús
19.02.2015
-
Senyores i senyors de la ràdio: no ens abandoneu
Marta Rojals
17.02.2015
-
El nostre amic bielorús
Joan-Lluís Lluís
16.02.2015
-
El mètode Martí Anglada
Andreu Barnils
15.02.2015
-
Quan Son Goku ensenyava valencià
Xavi Sarrià
13.02.2015
-
No el reconeixerà ni la mare que el va parir
Pere Cardús
12.02.2015
Andreu Barnils
08.06.2014
Rubí, independentista
Divendres vaig assistir, amb 500 persones més, a un acte de l'Assamblea Nacional Catalana al teatre La Sala, de Rubí. D'uns 75.000 habitants, Rubí és una de les ciutats del cinturó roig de Barcelona i fins fa poc era territori unionista. Tot un bastió. Un espectacular 65% del vot van arreplegar els partits unionistes (PSC, PP, C's, UpyD) a les europees del 2009. Ara han baixat fins a 41%. Un patapam còsmic de 24 punts. En canvi els sobiranistes (ERC, ICV, CiU) sumaven a Rubí un trist 27% i ara han pujat fins el 42%. Per increïble que sembli, a Rubí es col.loquen, per poquet, en primer lloc. Si a sobre hi sumem, com faig convençut, el 6% de Podemos, la xifra s'enfila fins el 49%. Espectacular. Aquest divendres vaig poder veure en viu i en directe un bastió de l'unionisme molt tocat.
Per sorpresa de la pròpia organització, la sala es va omplir del tot. Estaven exultants. Vaig notar-hi una presència de dones molt alta, força gent jove, i una potent organització local. Presidida per una dona, la Marisa, vaig veure que tenien detalls cuidats fins la obsessió. Els membres de l'ANC local, per exemple, tenien l'encàrrec de portar tots ells un indecís a l'acte. A l'escenari no hi havia estelada 'per no espantar-los d'entrada', i els ponents eren Pepe Ruiz, un català de Granada, Carme Forcadell, catalana de Xerta, i Saoka Kingolo, català del Congo.
Carme Forcadell va fer el discurs dreta i sense llegir, com sempre segura d'ella mateixa. Un dels moments més aplaudits del seu discurs va ser aquest: 'A mi m'agradaria adreçar-me a les persones que, com el Pepe i el Saoka, han arribat més tard a Catalunya. Als anys 50,60,70. Vull dir-los que si podem aconseguir la independència serà gràcies a ells. Especialment gràcies a ells perquè els catalans de pedigree, com diu el Saoka, no som prou. I perquè hi ha molts catalans de pedigree, amb molts cognoms que sabeu, que lluiten contra la independència de Catalunya. Estan en contra! (…)' Aquí una mica més i el públic s'aixeca dempeus.
Pepe Ruiz, líder veïnal de Terrassa, avi amb cabells blancs, es fa dir catalán de Granada, i va deixar anar un discurs de vint minuts suau i gastant un preciós català amb accent andalús: ' A Terrassa vam fer un acte en una Plaça que li diem la Plaça Roja. Jo em vaig manifestar a favor del dret de decidir i de la independència i quan vaig baixar hi havia una veïna del barri, que em coneixia. I dice, vaya andaluz que reniega de sus origenes. I això em va fer pena. No per mi. Sinó per ella'. El seu discurs, de vint minuts, va emocionar. Tant, que en el torn del públic, un altre home vell el va interpel.lar: 'Jo vull dir al compañero Pepe, que crec que ell sap qui sóc. Jo sóc el Joan Martínez. He estat 25 vegades a la presó. He sigut torturat brutalment per la Brigada Político Social de Terrassa. I vull dir que encara avui n'hi ha molts en contra de la immigració. I s'està fent campanya contra la immigració. Nosaltres hem de fer campanya també contra això!' Tots dos s'abraçaven molt fort al final de l'acte.
A mi em va agradar molt un entusiasta que es va limitar a dir això: 'El dia que vaig convèncer la meva dona perquè és casés amb mi, vaig dir, paio, pots convèncer tothom! Ha ha! Endavant! Continueu amb el que feu. Convencent. Jo faig igual. I si volen reformar la Constitució, que ho facin, que és la seva. Nosaltres, primer la independència !' I vinga aplaudiments i alegries en un bastió unionista que ja no ho és. Digne de veure i d'escoltar. A mi només em va faltar comptar fins a cinc minuts de rellotge durant els quals Carme Forcadell es feia fotografies amb els seus fans al final de l'acte per acabar de veure visions. 'No sé què t'estranyes', em van dir. 'A cada acte li passa igual'.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015