Opinió
-
JPF
Andreu Barnils
01.03.2015
-
El nostre 'caloret' de cada dia
Xavi Sarrià
27.02.2015
-
El júnior, la mediocritat i la nostra missió
Pere Cardús
26.02.2015
-
Tu pagaries, per aquest article?
Marta Rojals
24.02.2015
-
L'arbitrarietat en l'estat de dret
Oriol Izquierdo
23.02.2015
-
Wanted
Andreu Barnils
22.02.2015
-
Viure sense por
Xavi Sarrià
20.02.2015
-
La promiscuïtat de Lluís Llach
Pere Cardús
19.02.2015
-
Senyores i senyors de la ràdio: no ens abandoneu
Marta Rojals
17.02.2015
-
El nostre amic bielorús
Joan-Lluís Lluís
16.02.2015
-
El mètode Martí Anglada
Andreu Barnils
15.02.2015
-
Quan Son Goku ensenyava valencià
Xavi Sarrià
13.02.2015
-
No el reconeixerà ni la mare que el va parir
Pere Cardús
12.02.2015
Marta Rojals
16.09.2013
Som al segle XXI, senyories!
Senyors i senyores del govern, i viceversa,
Molts catalans ja ens hem fet càrrec que governar per a tothom tal-tal-tal, que la gestió del dia a dia això i allò, i que en la política bla-bla-bla. Alguns fins i tot arribem a entendre que esperéssiu 'la carta' per a afegir-la al dossier del 'no-hi-ha-res-a-fer', i que de cara als estats que ens hauran de reconèixer hàgiu de completar la gimcana del No, consistent, segons que sembla, a donar-se cops de cap contra la tapa dura de la Sagrada Constitución fins a perdre el coneixement.
No sé per quin cop passeu, si pel que fa mil o pel que fa deu mil, depèn de si partim de l'edició del 1978 o si ens remuntem a la que tenia Jaume I a la tauleta de nit. Ja ens hem fet la idea de com funciona, el món: si la diplomàcia internacional demana caps esberlats sobre la taula per a pronunciar-se, algú ha de fer el sacrifici, què hi farem. La història va de bufetades, i voler canviar fins i tot això és una empresa sense precedents. Aquesta voluntat insòlita de fer-ho tot bé és alhora la nostra debilitat i la nostra força.
A més a més, les passes històriques demanen una coordinació en l'espai i el temps, i la classe política que ens envolta porteu ritmes diferents: mentre els socis i simpatitzants de la causa són a la ratlla de sortida del futur, escalfant-se i picant de peus, el president envia una carta a Rajoy amb la tecnologia del segle passat, i Rajoy encara li respon des de quaranta anys enrere, si no cent; els amics del sí-però-no-però-no-però-sí s'han perdut amb el GPS, i els #mejorunidos s'han embrancat a trobar el comandament a distància d'una tele en blanc i negre. I, mentre tot això passa, a peu de carrer, ziiiiu: l'ANC s'arremanga per internet i, en cosa de pocs mesos, t'organitza quatre-cents quilòmetres lineals de societat civil. Benvinguts al present, senyories. Voleu una bosseta per al mareig?
A la Via Catalana, senyores i senyors diputats de l'antigor, hem vist coses que vosaltres no us creuríeu. Hem vist com sortien a les carreteres tots els autocars disponibles de Catalunya; hem vist trens arribant sense incidències a les estacions més concorregudes de la Via; hem vist barreres d'Abertis aixecades al pas de l'onada independentista. Hem vist mans enllaçades passant per sobre de les vostres fronteres i sense passaport: la frontera del nord, la del sud, la de la Catalunya consentida i la de l'oblidada, la de l'idioma teu, la del meu, la de l'altre. Les vostres fronteres espàcio-temporals són fum, per a nosaltres. Som al segle vint-i-u. Hem passat pantalla. Hem fet clic.
Quan surti la gigafoto de la Via, si us plau, enceneu l'ordinador. Feu un zoom, feu un 'scroll' horitzontal, mireu-nos les cares. Tenim una il·lusió que ens la fem a sobre. Tenim força, tenim energia, tenim ganes de treballar. Excepte les butxaques plenes, ho tenim tot. És a dir: tenim tot el capital humà que ens cal per a construir el nou estat, i el tenim ara.
De manera que si no ens podeu seguir el ritme, doncs no res, tu: feu la feina aquesta que dieu que toca fer, tot això tan complicat i complex, i si de cas ja ens trobarem quan sigui l'hora. Perquè, vista l'heroïcitat organitzativa i la capacitat de convocatòria de l'ANC, a peu de carrer ja no ens creiem que hi hagi res de prou difícil, res que no puguem fer. Som una ger-nació, estem preparats. Només us demanem una cosa: doneu-nos una data, per l'amor de Déu, i mourem el món.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015