Opinió
-
Xifres
Vicent Partal
31.05.2010
-
Soledat
Vicent Partal
28.05.2010
-
Burca i equilibri
Vicent Partal
27.05.2010
-
Ostres!
Vicent Partal
26.05.2010
-
Crisi i espanyolisme
Vicent Partal
25.05.2010
-
Tea Party
Vicent Partal
21.05.2010
-
Fer el ridícul
Vicent Partal
20.05.2010
-
El debat sobre els bancs
Vicent Partal
19.05.2010
-
Consulta i consultes
Vicent Partal
18.05.2010
-
Hereu en caiguda lliure
Vicent Partal
17.05.2010
-
Una por argentina
Vicent Partal
14.05.2010
-
Dimitisca senyor president
Vicent Partal
13.05.2010
-
A la seua o a la nostra
Vicent Partal
12.05.2010
Vicent Partal
17.10.2011
ETA ja té la pista d’aterratge
Fa anys que al País Basc se sent explicar la situació d’ETA amb una metàfora aeroportuària. Diuen, expliquen, que ETA voldria aterrar (abandonar les armes), però que els amos de l’aeroport per comptes de netejar la pista s'han dedicat a posar-hi obstacles perquè no pogués tocar terra. Però avui la declaració dels facilitadors internacionals ha obert la pista i ja és qüestió, simplement, d’esperar. ETA anunciarà ara que s’ha acabat la lluita armada i, si bé això no resol el problema basc, és evident que canviarà completament el panorama polític basc i qui sap si també l’espanyol.
El grup de facilitadors internacionals ha brindat avui a ETA una eixida que no és una derrota. I a l’estat espanyol, una possibilitat de solució a curt terme. Això no ha arribat perquè sí, ni ha estat fàcil; són molts anys els que hi ha invertits en aquest procés, i molta la gent involucrada. Però amb el pes del nom i de la trajectòria els membres de la conferència han certificat que hi ha un pla. Un pla que costa molt de pensar que, ni que siga a grans trets, l’actual govern espanyol no admet: alguns dels participants no haurien anat a Sant Sebastià, si l’estat espanyol hi fos rotundament contrari.
Els cinc punts signats pels garants internacionals no són sorprenents. En definitiva, responen a allò que tothom esperava. Són cinc punts clàssics de tot procés de pau. Contundents sobre el final de la violència d’ETA i oberts quant a la resta del procés. Perquè no podia ser altrament. Ara som al moment del final dels atemptats, i la fase política no es pot obrir sense.
Cal remarcar alguns detalls importants de l’escenografia. La presència estel·lar dels electes de Bildu rebent els facilitadors o la crida repetida als estats espanyol i francès, que internacionalitza la causa basca i reforça la territorialitat, un dels grans elements ideològics de l’esquerra abertzale. La lectura d'aquesta declaració per l'esquerra abertzale serà, en aquest sentit, indubtablement positiva. Ja fa mesos que el debat sobre la conveniència o no de la lluita armada es va decantar rotundament contra els atemptats i en favor d'un procés democràtic. El gest d'avui és un suport notable a aquesta evolució.
Més enllà de l’escenografia, tots sabem com hauria de continuar això i el full de ruta es defineix amb tota claredat en el document. Cal prendre mesures que faciliten la solució del problema dels presos (i aquest és el significat concret del punt dos de la declaració), cal rescabalar les víctimes de la violència d'ETA i també de la violència de l'estat (i aquest és el punt tres) i cal debatre políticament el futur d’Euskadi --tot això al marge de la negociació amb ETA i sense posar-hi límits. Se'n destaca, conseqüentment, la referència a una hipotètica consulta a la ciutadania. Tots aquests punts han estat posats sobre la taula des de fa anys per l'esquerra abertzale, especialment a la vista de l’experiència de processos de pau anteriors, sobretot l’irlandès.
El cinquè punt, que diu que el grup de negociadors internacionals es mantindrà unit i farà un seguiment, segurament que vol assegurar que el pròxim govern espanyol no farà passos enrere.
El PP ha reaccionat amb la seua absurda lletania contra la declaració, però ara el govern espanyol, l'actual i sobretot el futur, no solament té al davant una part essencial del poble basc que ha apostat per la pau com a via per a aconseguir més sobirania, sinó també representants de molt de pes i molt respectats de la comunitat internacional. Fer-los un lleig seria vist com una greu irresponsabilitat.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015