Opinió
-
Un país moralment desfet
Vicent Partal
07.07.2010
-
Els líders ixen de sota les pedres
Vicent Partal
06.07.2010
-
Aniré a la manifestació
Vicent Partal
05.07.2010
-
Això s'ha acabat, xiquets
Vicent Partal
02.07.2010
-
Carta oberta a Laporta i Puigcercós
Vicent Partal
01.07.2010
-
Que no ens parlen com si no hagués passat res…
Vicent Partal
30.06.2010
-
Ací se separen els camins
Vicent Partal
28.06.2010
-
Una llàstima
Vicent Partal
28.06.2010
-
La responsabilitat individual
Vicent Partal
25.06.2010
-
Socialistes i independentistes
Vicent Partal
23.06.2010
-
Això que passa al País Basc
Vicent Partal
22.06.2010
-
Els 1.512 de Cornellà
Vicent Partal
21.06.2010
-
L'hotel
Vicent Partal
18.06.2010
Vicent Partal
28.05.2009
Gràcies, Pep
Johan Cruyff sempre explica que, quan va arribar a Barcelona, la cosa que el va sorprendre més és que la gent no el felicités, si havia fet un bon partit, sinó que li donés les gràcies. Amb els anys supose que ha entès per què aquest país reacciona així quan uns futbolistes ens regalen unes alegries com les que tu i la teua gent, Pep, ens heu regalat aquesta temporada. Veure-us ha estat tornar a creure que aquest país no solament és capaç de ser normal, sinó que és capaç d'excel·lir. I que no tenim més fronteres que aquelles que ens posem nosaltres mateixos, ni més misèries que aquelles que acceptem resignats.
Gràcies, Pep, primer de tot, i sobretot, pel joc desplegat. Guanyar sempre és molt agradable, però ja saps que ací és gairebé tan important com es guanya. El Barça és avui l'equip que fa el millor futbol del món, diguen què diguen els resultats i les classificacions, i és això que més ens importa. Hem gaudit veient com es perfeia, de diumenge en diumenge i de dimecres en dimecres, una orquestra que sap executar amb virtuosisme partitures velles i que n'intenta de noves. Gràcies per seguir Ghoete quan deia que no n'hi havia prou de saber, si no ho sabies aplicar. Cada vegada que un jugador s'aturava quiet i immòbil a l'àrea contrària, aquest Barça teu ensenyava una cosa nova al món i proclamava que la intel·ligència i la bellesa són arguments suficients per a la victòria, de fet els més excelsos. I que es pot trenar amb vim vell una obra esplèndida, si les mans que el treballen saben què han de fer.
Gràcies, Pep, també per les victòries. No és pas la cosa més important, però, quin goig! Quina emoció sentíem aquell segon quan Messi levitava sobre l'Olímpic de Roma a punt de rematar feina i temporada amb un cop de cap magistral; amb quin delit bramàvem mentre Piqué foradava el cau blanc i Puyol besava la bandera; com vam cridar rabiosos després d'aquella divina coça d'Iniesta que mai no oblidarem; com alçàvem les mans al cel de València aquella nit de les moltes victòries mentre Bojan es vinclava de plaer i Xavi travessava el camp corrent i embogit fins a abraçar-te. Guanyar és un vici magnífic que tots, com passa amb qualsevol altre vici, fem veure que no fa per a nosaltres. Però és un vici que cerquem amb ànsia, assedegats per segles de derrota i que tu has satisfet gairebé fins al límit de la borratxera. Gràcies per no haver tingut por de ser gran, això que Shakespeare aconsellava i que tants en aquesta terra veuen només com una possibilitat remota, una bogeria gairebé.
I gràcies, Pep, per la intel·ligència, per l'elegància, per la decència, pel cosmopolitisme i la modernitat, per la fidelitat als colors i al país, pel coneixement i el rigor en la feina, obsessiu, metòdic, insistent, perfeccionista. Gràcies per no haver entrat al drap quan això ens rebaixava i per haver-te plantat amb elegància quan calia aquell gest que ennobleix. Gràcies per les paraules ben pronunciades, mastegades, mesurades, gràcies pel gust per la llengua. Gràcies per la precisió. Gràcies per la serenitat, aquesta qualitat que Montaigne afirmava que era la que delatava la saviesa. Gràcies per la confiança que transmets i que ens allibera.
M'agradaria, Pep, un país ple de gent com tu. I aleshores em barallaria amb Borges i li diria que tu m'has convençut que la felicitat no necessàriament ha de ser una classe de biblioteca i que també es pot escriure clar i amb ratlles rectes en un rectangle verd.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015