Opinió
-
I on són les respostes?
Vicent Partal
27.09.2011
-
Si esquivem la llei, de què ens val el Parlament?
Vicent Partal
27.09.2011
-
La Catalunya més covarda
Vicent Partal
26.09.2011
-
No és raonable continuar demanant als palestins que esperen més
Vicent Partal
23.09.2011
-
Rubalcaba i els referèndums
Vicent Partal
21.09.2011
-
Impunitat, com sempre
Vicent Partal
20.09.2011
-
Una nova etapa d'Esquerra Republicana
Vicent Partal
19.09.2011
-
Deixadesa envers els 'minoritaris'
Vicent Partal
15.09.2011
-
Per als valencians el preu de l'anticatalanisme és la misèria
Vicent Partal
14.09.2011
-
No som on érem: ja som lluny
Vicent Partal
13.09.2011
-
11-S: deu anys després el món no és el mateix
Vicent Partal
12.09.2011
-
Les condicions de Guardiola
Vicent Partal
09.09.2011
-
El problema real és la constitució
Vicent Partal
08.09.2011
Vicent Partal
10.03.2009
La voracitat dels espanyols
Avui, molt probablement, el PSOE i el PP anunciaran que es posen d'acord per fer govern al País Basc. Desallotjant la força més votada i després d'haver deixat fora de la llei set diputats de D3M que no es van arribar a comptar i que, curiosament, si no hagueren estat il·legalitzats, haurien fet impossible aquest govern nacionalista espanyol que ara veurà la llum. A banda més consideracions, hi ha un fet que resulta demolidor i és que els molts serveis prestats pel PNB a la democràcia espanyola i al PSOE mateix no serveixen de res, després de trenta anys. És l'escenificació d'una voracitat que potser tindrà conseqüències a llarg terme.
Va haver-hi un moment que el PNB va decidir, a diferència d'allò que propugnava l'esquerra abertzale, d'apuntalar la fràgil democràcia espanyola. El PNB no va votar ni va acatar la constitució espanyola i és més que probable que, si haguera optat per seguir el camí de la confrontació, segurament que tot hauria estat molt més difícil, però possiblement avui el País Basc no formaria part d'Espanya. Fos com fos, va ser la seua decisió i no l'han traïda mai. Van apuntalar el PSOE i van apuntalar el PP i van apuntalar de nou el PSOE. I no solament apuntalar. Avui sembla un sarcasme recordar que quan pitjor estava el PSOE, acorralat per la corrupció i enfangat en el terrorisme d'estat, el PNB va optar per governar amb ells, quan era més fàcil evitar-los. I després han estat responsables polítics del PNB els qui han hagut d'ordenar a l'Ertzaina detencions i dissolucions que vorejaven l'absurd i la bogeria. I ho han fet. És veritat que en algunes ocasions el PNB ha provat d'acostar-se a l'esquerra abertzale i trobar una eixida sobirana al seu país. Però, la major part d'aquests últims trenta anys, el PNB, l'ha passada ajudant a governar els dos partits que ara, per molt que es maten entre si a Madrid, no s'avergonyeixen d'abraçar-se a Vitòria amb la finalitat de pegar una solemne puntellada al PNB, allà on fa mal.
Segur que avui molts del PNB s'han penedit d'haver estat tan bons xicots. Sap greu dir-ho, però és tard. Tret que ens trobem a la primeria d'una nova etapa. Perquè jo estic convençut, i als fets em remet, que el nacionalisme espanyol ha decidit pitjar l'accelerador d'una nova transició i que la peça central d'aquest procés és laminar els partits nacionalistes de les altres nacions, com ja han fet a Euskadi. Laminar-los, ep, fins a l'extrem d'aprovar una llei electoral que algun dia els convertirà, ens convertirà, en insignificants. CiU i PNB comencen a saber, sembla, com les gasten aquesta gent i quin preu atorguen a la seua provada lleialtat institucional. El BNG, Esquerra i els altres encara oscil·len entre el somni de la impossible Espanya plural i la indignació. Però la veritat és que el carrer se'ls torna cada vegada més estret. I si ara cap partit català, ni CiU, ni Esquerra ni ICV no corre a pactar amb Zapatero, potser som davant el primer indici que el canvi no necessàriament serà a pitjor.
Nosaltres i els bascos encara som a temps d'adonar-nos, com diu la popular 'albà' valenciana, que per guarir el mal d'Almansa no ens vindrà res de Madrid. I si això passa de veritat, la voracitat que delecta avui el Patxi i el Zapatero i el Rajoy potser els escanyussarà i tots.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015