Opinió
-
I quina credibilitat té aquesta gent?
Vicent Partal
05.11.2012
-
El debat sobre la Unió Europea és una trampa
Vicent Partal
04.11.2012
-
Duran ja és el problema més gros de Mas
Vicent Partal
03.11.2012
-
Puerto Rico interdependent
Vicent Partal
02.11.2012
-
Duran pel no: es mou el règim
Vicent Partal
01.11.2012
-
Tan sols podem perdre si tenim por
Vicent Partal
31.10.2012
-
Aran: no espanyolejarem
Vicent Partal
30.10.2012
-
Aviat hi haurà una contraoferta…
Vicent Partal
29.10.2012
-
Els límits i les formes
Vicent Partal
26.10.2012
-
Aznar no fa gens de por
Vicent Partal
25.10.2012
-
Rajoy contra Mas: la campanya atípica
Vicent Partal
24.10.2012
-
Els valencians podrem demanar un passaport català?
Vicent Partal
23.10.2012
-
Amb la caiguda del PSOE Espanya perd el pal de paller
Vicent Partal
22.10.2012
Vicent Partal
28.11.2013
La violència del PP
Ahir em mirava amb irritació continguda les imatges que anaven arribant en directe des de les Corts Valencianes. Els discursos penosos dels diputats del PP i, aquesta vegada sí, la reacció digna de l'oposició. De tant en tant, veies Rita Barberà mirant-se el mòbil, o Blasco, assegut en aquell racó com absent. Ara entrava Francisco Camps, ara Fabra feia escoltetes amb algú.
Anaven passant els minuts i sabies que a fora la policia havia tallat el carrer, que no deixava passar la gent de Canal 9. Els membres del comitè d'empresa finalment podien entrar a la tribuna de convidats, amb la cara llarga però el somriure digne.
I escoltàvem aquells personatges, aquella gent que, per a vergonya nostra, ens governa. Alguns fins i tot podien provocar-nos una rialla, de tan ridículs que arriben a ser quan es posen davant el micròfon. Però no hi havia espai per a riure.
Una vegada i una altra els portaveus de l'esquerra i el nacionalisme reclamaven seny i moderació, trellat, i rebien solament silenci. El llenguatge corporal del banc del PP era expressiu. Molts abaixaven el cap, alguns es tapaven la cara d'una manera visible. Les votacions passaven i ells, els del PP, no escoltaven res. Ni els crits del carrer, ni les demandes dels altres grups, ni les sol·licituds de centenars d'entitats que havien fet arribar al president demanant-li, en darrera instància, que no tancàs RTVV.
Ells tenien un guió i el complien. Ara toca votar la presa en consideració, ara toca votar allò altre, ara toca liquidar. Monòtonament. Com qui arriba a casa i es fa una truita mentre posa música al giradiscs. Aquell dit posat damunt aquell botó no servia per a activar el pensament. Algú podia pensar abans de prémer el botó? La primera votació va animar, les xifres no quadraven. Aviat l'explicació: són tan rucs que no saben ni votar. A Rita li llegien el discurs que havia pronunciat quan ja era diputada i havia votat a favor de la creació de RTVV i ella responia amb un somriure tan cínic que feia por.
Finalment, però, l'aprovaven, la desaparició de RTVV. Morta a mans del PP. I la indignació es va transformar en ràbia a la tribuna de convidats. Vicent Mifsud ho deia ben alt i fort, ostensiblement: 'No teniu vergonya!' Al carrer els seus companys s'abraçaven i a Burjassot emetien en estat de xoc. A les corts desplegaven un jupetí roig, aquest que s'ha fet ja famós. 'No teniu vergonya! No teniu vergonya!', cridava l'hemicicle dempeus mentre el soca del president dissolia a corre-cuita la sessió, els diputats del PP es miraven els uns als altres i el president Fabra corria a amagar-se; li faltava temps per a arribar a la porta que té a mà esquerra, ben a prop del seu escó.
Mireia Mollà plorava en el seu escó, abraçada per Fran Ferri. Ignacio Blanco movia els llavis i em semblava endevinar que repetia aquell 'botiflers!' que havia ressonat minuts abans a la tribuna, com una salmòdia. I la policia feia el valent encarant-se amb els treballadors. Reis, Salut i Amàlia havien de cridar, d'alçar la veu davant aquells policies. I Xambó explicava que vigilaran que no roben fins i tot després de morts. Que no regalen l'equipament de Burjassot als seus amics, als mafiosos de torn.
Per un moment vaig pensar que seria molt difícil d'evitar algun gest violent. Alguna bufetada merescuda en alguna honorable cara. La tensió era palpable i l'emoció, a flor de pell. No n'he vist cap, però. Una vegada més els violents, implacables aquests sí, havien estat ells, els de la banda dels 'LladrEROs', aquesta colla de gent indecent que diu que ens governa i que hem de fer fora del càrrec com més aviat millor. Freds en l'execució de Canal 9, com tan sols la mala gent sap ser.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015