Opinió
-
I quina credibilitat té aquesta gent?
Vicent Partal
05.11.2012
-
El debat sobre la Unió Europea és una trampa
Vicent Partal
04.11.2012
-
Duran ja és el problema més gros de Mas
Vicent Partal
03.11.2012
-
Puerto Rico interdependent
Vicent Partal
02.11.2012
-
Duran pel no: es mou el règim
Vicent Partal
01.11.2012
-
Tan sols podem perdre si tenim por
Vicent Partal
31.10.2012
-
Aran: no espanyolejarem
Vicent Partal
30.10.2012
-
Aviat hi haurà una contraoferta…
Vicent Partal
29.10.2012
-
Els límits i les formes
Vicent Partal
26.10.2012
-
Aznar no fa gens de por
Vicent Partal
25.10.2012
-
Rajoy contra Mas: la campanya atípica
Vicent Partal
24.10.2012
-
Els valencians podrem demanar un passaport català?
Vicent Partal
23.10.2012
-
Amb la caiguda del PSOE Espanya perd el pal de paller
Vicent Partal
22.10.2012
Vicent Partal
03.09.2013
La nostra gent al món
Aquests dies hem vist com milers de catalans s'han manifestat en més de noranta ciutats de tot el món, en el preludi internacional de la Via Catalana. Ha estat una mobilització espectacular, el reflex d'un activisme sense precedents al nostre país, que molt probablement esclatarà de manera definitiva l'Onze de Setembre. Tanmateix, aquesta mobilització internacional mereix unes quantes consideracions especials.
En primer lloc, crec que és just que tots els qui vivim a l'interior els donem les gràcies, de la manera més efusiva. Des de l'àvia de Buenos Aires als grimpaires de la Gran Muralla xinesa, moltes imatges romandran per sempre més a les nostres retines. Molts esforços i moltes històries personals que hauríem de destacar i reconèixer. Ells, tots, ho han fet: han fet l'esforç de viatjar fins i tot centenars de quilòmetres. Perquè han volgut, és evident; això no obstant, em sembla de justícia donar-los les gràcies i crec no hi hem de plànyer cap elogi ni un.
En segon lloc, és digne de remarcar també el paper d'internacionalització del conflicte que han començat a assumir les comunitats catalanes a l'exterior. I això és molt important. En moltes ciutats la premsa i la televisió locals se n'han fet ressò. I en totes les capitals els governs corresponents han entès que passava alguna cosa. Sobretot perquè els punts de manifestació han estat molt ben triats. Evidentment, els catalans no tenim pas grans comunitats a l'estranger que puguen influir decisivament sobre governs i polítiques, a l'estil dels irlandesos als Estats Units. Però això no priva de reconèixer que mai no havíem tret el cap com ara en tants i tants indrets, i sense complexos. Mai no hi havia hagut cap mobilització catalana tan consistent ni tan global. Si això creix encara més, estic convençut que serà un factor clau a tenir en compte en el futur immediat. L'embrió d'una extraordinària diplomàcia.
Però hi ha encara un tercer factor que trobe que ens demana reflexió. Aquesta mobilització torna a demostrar, per si calia, que som una nació global, com totes les altres. Avui totes les nacions del món tenen ciutadans que viuen fora de les seues fronteres. Però especialment les nacions mitjanes i petites d'Europa (Dinamarca, Estònia, Eslovènia...) tenen un gran nombre de nacionals escampats pel planeta, sobretot jovent. És una mena de diàspora temporal, configurada sobretot per professionals inquiets, una diàspora que enriqueix profundament el país d'origen quan tornen, al cap dels anys. Que el fa molt millor.
I tanmateix no m'enganye, perquè aquest no és exactament el nostre cas. En el nostre cas molta gent ha hagut d'anar a guanyar-se la vida a l'estranger no pas de grat sinó per força, a contracor. Perquè el nostre país, lamentablement, no és capaç de retenir el talent propi. Perquè la crisi i la pèssima gestió política de la crisi castiga d'una manera totalment indecent una generació sencera que s'ha trobat forçada a un exili econòmic que no desitjava. Un exili que s'ha d'acabar com més aviat millor.
Així i tot, la riquesa que aquests catalans a l'estranger ens aporten no l'hauríem de negligir ni poc ni molt. Ans al contrari: més enllà de la mobilització concreta que hem viscut aquest cap de setmana, hem de ser conscients que ells són les nostres antenes al món. I que fan i faran un paper essencial a l'hora de definir el nostre país en l'era de la globalització. La diversitat que representen, la barreja de cultures i formes de vida que proposen i encarnen i la inquietud que demostren per a saber combinar identitats i vivències ens han d'ensenyar molt a tots plegats. Ens ha d'esperonar a construir un futur més lliure, plural i obert no tan solament per al país i les institucions, sinó sobretot per a tots els qui hi vivim, per a tots els qui el vivim.
L'opinió dels subscriptors
Cada dia els subscriptors de VilaWeb reben un correu en què la redacció els explica en quins continguts treballa, per si volen aportar-hi cap informació, opinió o pista. Aquest correu inclou el tema de què tractarà l'editorial i, per aquest motiu, les seues opinions arriben abans no siga publicat i s'hi ajunten. Ja sabeu que +VilaWeb és la peça clau de la subsistència de VilaWeb. Agraesc, per tant, a tots els qui en formeu part que ens permeteu de continuar eixint cada dia. Als qui encara no en sou membres us demane que ho considereu --i ací en trobareu més informació.
Pau Capdevila: Només m'agradaria apuntar que, amb vista al referèndum, es tinguin en compte tots els catalans que viuen a l'estranger. A les darreres eleccions va haver-hi suposades irregularitats a l'hora d'exercir el dret de vot. No poden ser menystinguts de nou.
Mariano Ferrer: Estic absolutament d'acord a mostrar l'agraïment a aquestes persones que, essent catalans obligats a guanyar-se la vida fora del país, voluntàriament treballen per millorar-lo. Estic agradablement sorprès per la força que som capaços de generar entre tots, tant dins el nostre futur estat com fora.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015